П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №  240/2951/21 
                                                              Головуючий суддя 1-ої інстанції -  Липа Володимир Анатолійович 
Суддя-доповідач -  Сушко О.О. 
 
31 січня 2023 року 
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Сушка О.О. 
суддів:  Мацького Є.М.  Залімського І. Г. , 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 31 серпня 2022 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, 
В С Т А Н О В И В :
позивач звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив визнати протиправним і скасувати рішення Міністерства оборони України про відмову йому у призначенні одноразової грошової допомоги як батьку померлого 05.05.2017 внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби ОСОБА_2 , оформлене протоколом засідання Комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби від 03.12.2020 №157; зобов`язати Міністерства оборони України призначити, нарахувати та виплатити йому одноразову грошову допомогу в розмірі 500-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня 2017 року, як батьку померлого 05.05.2017 внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби ОСОБА_2 відповідно до постанови КМУ від 25.12.2013 №975.
Відповідно до рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 31 cерпня 2022 року в задоволенні позову відмовлено.
Не погоджуючись з вказаним рішенням позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане рішення та ухвалити нове, яким задовольнити позов.
На обґрунтування апеляційної скарги позивач зазначив, що як батько померлого 05.05.2017 внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби ОСОБА_2 , має право на виплату одноразової грошової допомоги відповідно до ст. 16 Закону України від 20 грудня 1991 року № 2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», однак відповідач протиправно відмовив йому у призначенні та виплаті такої допомоги.
Розглянувши матеріали справи, колегія суддів апеляційної інстанції, дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, виходячи з наступного.
Судом першої інстанції та під час апеляційного провадження встановлено, що ОСОБА_2 , проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 .
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серія НОМЕР_2 .
Відповідно до витягу з наказу від 04.07.2018 №203 солдата ОСОБА_2 з 05 травня 2017 року виключено зі списків ЗСУ, зі списків особового складу частини, та всіх видів забезпечення.
Згідно з витягом протоколу засідання Військово-лікарської комісії Центрального регіону по встановленню причинного зв`язку захворювань, порушень, контузій, травм, каліцтв № 177 від 22 травня 2019 року захворювання колишнього військовослужбовця, солдата ОСОБА_2 , отримане під час проходження військової служби, та причина смерті, пов`язані з проходженням військової служби.
У серпні 2020 року ОСОБА_1 , як батько померлого військовослужбовця, звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_2 із заявою та відповідним пакетом документів для виплати одноразової грошової допомоги.
Рішенням Міністерства оборони України, оформленим протоколом засідання Комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби від 03.12.2020 №157 відмовлено позивачу у призначенні одноразової грошової допомоги як батьку померлого 05.05.2017 внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби ОСОБА_2 .
Відмовляючи у задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач діяв на підставі, в межах та у спосіб, що передбаченні Конституцією та законами України.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.
Так, пунктом 1 ст. 16 Закону України від 20 грудня 1991 року № 2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон № 2011-XII) визначено, що одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.
Одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі: смерті військовослужбовця, що настала в період проходження ним військової служби або внаслідок захворювання чи нещасного випадку, що мали місце в період проходження ним військової служби, або смерті особи, звільненої з військової служби, протягом року після звільнення її з військової служби, якщо смерть настала внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, нещасного випадку, пов`язаних з проходженням військової служби (п.2 ст.16 Закону № 2011-XII).
За змістом п.1 ст.16-1 Закону № 2011-XII у випадках, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають члени сім`ї, батьки та утриманці загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста.
В силу п.1 ст.16-3 Закону № 2011-XII одноразова грошова допомога у випадках, передбачених підпунктами 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, призначається і виплачується рівними частками всім особам, які мають право на її призначення та отримання, за їх особистою заявою чи заявою їх законних представників. У разі відмови якоїсь з осіб, зазначених у статті 16-1 цього Закону, від призначення та отримання одноразової грошової допомоги, або якщо одна із зазначених осіб у строк, встановлений пунктом 8 цієї статті, не реалізувала своє право на призначення та отримання такої допомоги, її частка розподіляється між іншими особами, які мають право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги. Особам, які мають право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги, її виплата здійснюється незалежно від реалізації права на призначення та отримання такої допомоги будь-якою з осіб, зазначених у статті 16-1 цього Закону.
Згідно пунктів 6, 8 ст. ст.16-3 Закону № 2011-XII одноразова грошова допомога призначається і виплачується Міністерством оборони України, іншими центральними органами виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями та правоохоронними органами, а також органами державної влади, військовими формуваннями та правоохоронними органами, в яких передбачено проходження військової служби військовослужбовцями, навчальних (або перевірочних) та спеціальних зборів - військовозобов`язаними, проходження служби у військовому резерві - резервістами.
Особи, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої цим Законом, можуть реалізувати його протягом трьох років з дня виникнення у них такого права.
У відповідності до частини 9 статті 16-3 Закону № 2011-ХІІ порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України.
Постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975 затверджено Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі по тексту - Порядок № 975).
Пунктом 3 Порядку № 975 передбачено, що днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є:
- у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста - дата смерті, що зазначена у свідоцтві про смерть.
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 відповідно до свідоцтва про смерть серія НОМЕР_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Водночас, як стверджує позивач, батько померлого військовослужбовця, звернувся із заявою до ІНФОРМАЦІЯ_3 для виплати одноразової грошової допомоги та відповідним пакетом документів згідно ст.16 Закону № 2011-ХІІ- у серпні 2020 року.
Отже, оскільки смерть ОСОБА_2 настала ІНФОРМАЦІЯ_1 , яке є днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги відповідно до пункту 3 Порядку № 975, а із заявою про виплату одноразової грошової допомоги як батьку померлого ОСОБА_1 звернувся лише 27.08.2020 (більше ніж через 3 роки), підстав для прийняття комісією позитивного рішення щодо виплати позивачу одноразової грошової допомоги немає.
Також, з матеріалів справи встановлено, що згідно із змістом наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 04.07.2018 №203 22 липня 2015 року, солдат ОСОБА_2 самовільно залишив військову частину та з 27 листопада 2015 року знаходився у розпорядженні командира військової частини - польова пошта НОМЕР_3 .
Самовільне залишення військової частини з 22.07.2015 ОСОБА_2 підтверджується наявними у справі копіями рапорту командира ВЧ від 23.07.2015, акту службового розслідування за фактом відсутності на службі солдата ОСОБА_2 від 28.08.2015, наказу командира ВЧ польова пошта НОМЕР_3 від 28.08.2015 №3135, заявою адресованою військовому прокурору від 11.09.2015 №2415 про вчинення кримінального правопорушення.
За нормами п.а) ч.1 ст.16-4 Закону № 2011-ХІІ призначення і виплата одноразової грошової допомоги не здійснюються, якщо загибель (смерть), поранення (контузія, травма або каліцтво), захворювання, інвалідність або часткова втрата працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста є наслідком: вчинення ним кримінального або адміністративного правопорушення.
Разом з тим, слід зауважити, що ні нормами Кримінального кодексу України, ні Кримінального процесуального кодексу України, ні Кодексу України про адміністративні правопорушення не передбачено права провадження досудового розслідування відносно померлої особи.
Слід зазначити, що факт притягнення чи не притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності, незавершеність кримінального правопорушення на можливість призначення позивачам спірної допомоги не впливає, оскільки визначальним в даному випадку є фактичні обставини його загибелі, а не сам факт притягнення його до відповідальності.
Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у справі 120/4628/18-а.
Відтак, враховуючи, що ОСОБА_2 помер будучи в статусі особи, яка самовільно залишила військову частину, із задокументованими ознаками кримінального правопорушення, підстави для виплати спірної допомоги відсутні відповідно до ст.16-4 Закону № 2011-ХІІ.
Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, яке регулює спірні правовідносини, та повністю спростовуються встановленими у справі обставинами. 
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 31 серпня 2022 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає. 
          
Головуючий	 	 	Сушко О.О.	
 	 	 	 	
Судді	 	    	Мацький Є.М.    Залімський І. Г.