Дата документу 21.03.2023 Справа № 334/10417/14-ц

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Єдиний унікальний № 334/10417/14-ц Головуючий у 1 інстанції: Телегуз С.М. 
Провадження № 22-ц/807/602/23 Суддя-доповідач: Маловічко С.В. 

П О С Т А Н О В А
 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21 березня 2023 року                                                 м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Головуючого: Маловічко С.В.
суддів:         Крилової О.В.
Полякова О.З.
за участі секретаря: Ільїної Г.О. 

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну в режимі відео- конференції скаргу  ОСОБА_1  на ухвалу Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 23 грудня 2022 року у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Проценка Д.Ю., заінтересована особа: стягувач Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвестохіллс Веста»,

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2022 року  ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на дії приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Проценка Д.Ю., заінтересована особа: стягувач Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвестохіллс Веста». 
В обгрунтування скарги ОСОБА_1 зазначив, що з 13.08.2021р. на виконанні у приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Проценка Д.Ю. знаходить-ся виконавче провадження № 66508727 з виконання виконавчого листа № 334/10417/14-ц від 16.07.2021р., виданого Ленінським районним судом м. Запоріжжя, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Інвестохіллс Веста» заборгованості за кредитним договором в сумі 96 197 грн., судових витрат в сумі 4 328 грн., а всього 100 525 грн. 

09.03.2022р. ним було відкрито картку «єПідтримка» у Приватбанку для отримання
соціальної допомоги. Перед відкриттям картки «єПідтримка» він консультувався з пред-
ставником Приватбанку, яким йому було повідомлено, що даною карткою він зможе ко-ристуватись без обмежень, а його кошти не будуть підлягати примусовому списанню на-
віть при діючому відкритому виконавчому провадженні та діючих арештах на інших карт-
ках Приватбанку. Проте в подальшому в межах виконавчого провадження Приватбанком 29.07.2022р. з його картки «єПідтримка» ( НОМЕР_1 ) було здійснено списання коштів в сумі 5 882,48 грн. згідно сформованої платіжної вимоги приватного виконавця Проценка Д.Ю. Однак при намаганні банком списати кошти з його рахунку – баланс не змінився, з чого він зробив висновок, що Приватбанк додержується законодавства, але провсяк випадок перерахував ці кошти на іншу картку, арешт на яку не накладався.
31.07.2022р. він дізнався, що після перерахування коштів на іншу картку, Приватбанк здійснив списання коштів в рамках виконавчого провадження за рахунок кредитних коштів. Але він не надсилав до Приватбанку ніяких заяв щодо відкриття кредитних ліній чи овердрафту, не підписував з цього приводу ніяких документів, натомість, Приватбанк в односторонньому порядку надав йому кредитні кошти у вигляді овердрафту для виконання заявки приватного виконавця. До того ж, Приватбанк почав нараховувати йому проценти за несанкціонований овердрафт, та всього за весь час банком нараховано і списано 182,74 грн. процентів.

01.08.2022р. він написав листа Приватбанку з проханням діяти в правовому полі і анулювати списання коштів з рахунку згідно заявки приватного виконавця, на який 03.08.2022р. він отримав відповідь про законність дії банку. У листі Приватбанк зазначає, що овердрафтом є короткостроковий кредит, який банк надає клієнту у разі, якщо сума операції перевищує суму залишку коштів на його рахунку, в розмірі ліміту кредитування. Однак скаржник наголошує, що Приватбанк не встановлював йому ліміт кредитування, а самовільно виконав заявку приватного виконавця за рахунок овердрафту, який незаконно йому надав. 
03.08.2022р. він написав листи приватному виконавцю Проценко Д.Ю., до НБУ, Міністерства юстиції України, Асоціації приватних виконавців України, у яких вказував, що Міністерством юстиції України скеровано до НБУ листа щодо неврахування банками постанов державних та приватних виконавців про арешт коштів при відкритті боржниками нових рахунків, тому у разі відкриття рахунка клієнтом банку, на кошти якого в цьому банку накладено арешт, клієнти можуть відкривати такий рахунок та користуватися ним без урахування раніше накладеного арешту до закінчення воєнного стану в України. Також ним зазначено у своєму листі, що на сайті НБУ з`явилась аналогічна інформація, згідно з якою НБУ вже проінформував банки та закликає банки врахувати лист Мінюсту під час обслуговування громадян. По-третє, 26.03.2022р. набрав чинності Закон від 15.03.2022р. «Про внесення зміни до розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про виконавче провадження», згідно з якими тимчасово, на період до припинення або скасування воєнного стану на території України: припиняється звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника (крім рішень про стягнення аліментів та рішень, боржниками за якими є громадяни Російської Федерації).

Таким чином, списання Приватбанком коштів з його карткового рахунку згідно заявки приватного виконавця є незаконним з огляду на зміст листів-роз`яснень Міністерства юстиції України та НБУ, оскільки його картковий рахунок «єПідтримка» відкрито 09.03.2022р., тобто після введення воєнного стану в Україні, і на цей рахунок не було накладено арешт, а також з огляду на внесені до «Прикінцевих та перехідних положень» ЗУ «Про виконавче провадження» зміни, згідно з якими припиняється звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника. Але приватний виконавець Проценко Д.Ю. та Приватбанк проігнорували норми законодавства, незаконно позбавивши його джерел для існування під час воєнний стану.

Констатує, що Міністерство юстиції листом від 15.08.2022р., НБУ листом від 01.09.2022р., Асоціація приватних виконавців України листом від 09.09.2022р. надали йому загальну інформацію з даного питання, але по суті не намагались його вирішити. 

Приватний виконавець Проценко Д.Ю. листом від 25.08.2022р. надав відповідь, де повідомляє, що ним 22.07.2022р. сформовано платіжну вимогу та спрямовано до АТ КБ «Приватбанк», згідно якої банком було списано кошти в розмірі 5 883,48 грн., які надійшли на депозитний рахунок приватного виконавця 29.07.2022р. та розподілені і перераховані. Скаржник вважає, що приватний виконавець помилково трактує, що можливість розпоряджатись коштами мають лише боржники з сумою заборгованості до 100 тис. грн., але, на думку скаржника, дана норма стосується лише рахунків, на які накладено арешт, а на його картковий рахунок, з якого відбулось списання коштів, арешт не накладений.
06.09.2022р. він повторно направив листа до приватного виконавця з намаганням розтлумачити діючі законодавчі норми, але листом від 05.10.2022р. він отримав відмову (дата отримання 18.10.2022 року).

У спрямованій до суду скарзі на дії приватного виконавця Роговий А.О. просив: визнати неправомірними дії приватного виконавця Проценка Д.Ю. в частині формування 22.07.2022р. платіжної вимоги та спрямування для виконання до АТ КБ «Приватбанк» в рамках виконавчого провадження № 66508727 згідно виконавчого листа № 334/10417/14-ц, згідно якої АТ КБ «Приватбанк» списано кошти в розмірі 5 883,48 грн. з карткового рахунку ОСОБА_1 ; стягнути з приватного виконавця Проценко Д.Ю. на користь ОСОБА_1 відшкодування шкоди в розмірі 5 883,48 грн., спричиненої незаконним списанням коштів з карткового рахунку ОСОБА_1 ; стягнути з приватного виконавця Проценка Д.Ю. на користь ОСОБА_1 відшкодування шкоди в розмірі 182,74 грн. процентів за несанкціонований овердрафт, що були нараховані та списані АТ КБ «Приватбанк» з карткового рахунку ОСОБА_1 ; стягнути з приватного виконавця Проценка Д.Ю. на користь ОСОБА_1 відшкодування моральної шкоди в розмірі 5000 грн.
Ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 23 грудня 2022 року скаргу залишено без задоволення.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив ухвалу суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким вимоги його скарги на дії приватного виконавця задовольнити у повному обсязі.

Зміст апеляційної скарги повністю дублює зміст скарги на дії приватного виконавця Проценка Д.Ю., а незаконність оскаржуваної ухвали суду першої інстанції ОСОБА_1 обґрунтовує неповним з`ясуванням всіх зазначених ним обставин, які мають істотне значення для вирішення справи, неправильною оцінкою доказів, внаслідок чого висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи. 

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення апелянта ОСОБА_1 , який підтримав апеляційну скаргу, пояснення приватного виконавця Проценка Д.Ю. та представника стягувача ОСОБА_2 , які заперечували проти скарги, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що на примусовому виконанні у приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Проценка Д.Ю. перебуває виконавче провадження № 66508727 з примусового виконання виконавчого листа № 334/10417/14-ц, виданого 16.07.2021р. Ленінським районним судом м. Запоріжжя, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Інвестохіллс Веста» заборгованості за кредитним договором в сумі 96 197 грн., судових витрат в сумі 4 328 грн., а всього 100525 грн.

Виконавче провадження відкрито 13.08.2021 року ( т. 5 а.с. 104-106).

16.08.2021 року постановою приватного виконавця Проценка Д.Ю. звернуто стягнення на дохід боржника ОСОБА_1 у ФОП ОСОБА_3 ( т. 5 а.с. 95), але жодних відрахувань з його доходу на погашення стягнутої рішенням суду заборгованості за цим 
місцем роботи здійснено не було.

30.11.2021р. постановою приватного виконавця Проценка Д.Ю. накладено арешт на грошові кошти, що містяться на відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів, та належать боржнику ОСОБА_1 , у межах суми звернення стягнення 111 063,50 грн. ( т. 5 а.с. 91).

22.07.2022р. приватним виконавцем Проценком Д.Ю. виставлено вимогу на отри-мання інформації, яка містить банківську таємницю, копію якої направлено для виконання, зокрема, до АТ КБ «Приватбанк» (т. 5 а.с. 84).

Згідно отриманої інформації боржник ОСОБА_1 має відкритий рахунок в АТ КБ «Приватбанк» 09.03.2022р. № НОМЕР_2 , залишок коштів на якому станом на 22.07.2022р. складає 5 882,48 грн.

22.07.2022р. приватним виконавцем Проценком Д.Ю. виставлено платіжну вимогу № 66508727 на рахунок ОСОБА_1 в АТ КБ «Приватбанк» № НОМЕР_3 на суму 111 063,50 грн. (т. 5 а.с. 82).

29.07.2022р. на рахунок з обліку депозитних сум приватного виконавця ОСОБА_4 з АТ КБ «Приватбанк» надійшли грошові кошти в сумі 5882,48 грн.

01.08.2022р. приватним виконавцем Проценком Д.Ю. прийнято розпорядження № 66508727, відповідно якого 483,04 грн. перераховано на користь ОСОБА_4 ; 4 830,44 грн. перераховано на користь ТОВ «ФК «Інвестохіллс Веста»; 69 грн. перераховано в якості витрат виконавчого провадження; 500 грн. перераховано стягувачу як повернення авансового внеску ( т. 5 а.с. 81).

08.08.2022р. боржник ОСОБА_1 звернувся до приватного виконавця Проценка Д.Ю. з заявою від 03.08.2022р., в якій прохав анулювати списання коштів та повернути кошти в сумі 5882,48 грн. на його картковий рахунок № НОМЕР_1 .

25.08.2022р. на адресу боржника приватним виконавцем Проценком Д.Ю. направлено відповідь, в якій повідомлено про відсутність законних підстав для повернення коштів, оскільки приватним виконавцем при примусовому виконанні виконавчого листа не допущено порушень вимог законодавства України.

06.09.2022р. боржник ОСОБА_1 повторно звернувся до приватного виконавця Проценка Д.Ю. з заявою, в якій повідомив про необхідність виправлення своїх незаконних дій та повернути йому незаконно списані кошти.

05.10.2022р. на адресу боржника приватним виконавцем Проценком Д.Ю. направлена відповідь, в якій повідомлено про відсутність законних підстав для повернення коштів.
Також заявником було подано аналогічні звернення до Національного банку України, АТ КБ «Приватбанк», Міністерства юстиції України, Асоціації приватних виконавців України, які були розглянуті з наданням відповідей-роз`яснень.

Основними аргументами щодо неправомірності дій приватного виконавця Проценка Д.Ю. зі спрямування платіжної вимоги № 66508727 від 22.07.2022р. до Приватбанку скаржник Роговий А.О. зазначає, що приватним виконавцем порушені наступні приписі законодавства: клієнт може користуватись рахунком у банку у разі його відкриття після накладення арешту, без урахування раніше накладеного арешту до закінчення воєнного стану в Україні; на період воєнного стану на території України припиняється звернення стягнення на заробітну плату, стипендію, пенсію та інший дохід боржника. Як наслідок визнання неправомірними таких дій приватного виконавця скаржник просив стягнути з останнього списані банком кошти у розмірі 5 883,48 грн. та списані проценти у розмірі 182,74 грн., нараховані на овердрафт, а також на відшкодування моральної шкоди – 5000 грн.
Відмовляючи в задоволенні скарги в частині визнання неправомірними дій приватного виконавця щодо спрямування до Приватбанку платіжної вимоги № 66508727, суд першої інстанції виходив із того, що посилання заявника на те, що на його рахунок № НОМЕР_2 , який відкрито 09.03.2022р. в АТ КБ «ПриватБанк», арешт не накладався, не відповідають матеріалам справи, оскільки постановою приватного виконавця від 30.11.2021р. накладено арешт на грошові кошти, що містяться на відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів. Також суд вказував, що без урахування арешту клієнти можуть користуватись рахунками, на які він накладений, лише у разі, якщо сума стягнення не перевищує 100 тис. гривень, в той час як ОСОБА_1 має борг за судовим рішення у розмірі 100 525 грн. Щодо неможливості звернення стягнення на доходи боржника під час воєнного стану, суд визнав такі доводи скаржника необґрунтованими у зв`язку із тим, що виставлення вимоги про перерахування відбулось в порядку ст. 48 ЗУ «Про виконавче провадження», а не в порядку звернення стягнення на дохід боржника. 

З вказаними висновками суду повністю погоджується колегія суддів, оскільки вони відповідають зібраним матеріалам справи та приписам законів, які вірно застосовані судом першої інстанції в цій справі. 

Так, порядок звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника міститься у розділі ІХ Закону України «Про виконавче провадження» у редакції від 19.07.2022р., чинній на час здійснення оскаржуваних ОСОБА_1 дій приватним виконавцем Проценком Д.Ю. 

Згідно з ч. 1 статті 68 ЗУ «Про виконавче провадження» стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника звертається у разі відсутності в боржника коштів на рахунках у банках чи інших фінансових установах, відсутності чи недостатності майна боржника для покриття в повному обсязі належних до стягнення сум, а також у разі виконання рішень про стягнення періодичних платежів.

Частиною 3 статті 68 ЗУ «Про виконавче провадження» передбачено, що про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника виконавець виносить постанову, яка надсилається для виконання підприємству, установі, організації, фізичній особі – підприємцю, які виплачують боржнику відповідно заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи. 

Розділом УІІ ЗУ «Про виконавче провадження» унормовано порядок звернення стягнення на майно боржника.

Відповідно до чч. 1, 2 статті 48 ЗУ «Про виконавче провадження», звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списання коштів з рахунків) та примусовій реалізації; про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову; стягнення за виконавчим документом звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валюті, інші цінності, у тому числі, на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах. 

Отже, звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи 
боржника відбувається у випадку, коли неможливо звернення стягнення на майно боржника, до якого, серед іншого, відносяться кошти, зокрема, й ті, що знаходяться на банківських рахунках боржника. 

Таким чином, суд обґрунтовано визнав, що в даному випадку платіжну вимогу № 66508727 виставлено приватним виконавцем Приватбанку в порядку статті 48 ЗУ «Про виконавче провадження», а не у порядку статті 60 цього Закону. Тобто звернення стягнення на доходи боржника під час воєнного стану не відбулось, оскільки такий примусовий захід приватним виконавцем застосовано 30.11.2021р. (до війни).

На користь вказаному свідчить також і відповідь, надана ОСОБА_1 . Міністерством юстиції України на його звернення. Так, у листі № 68146/Р-19284/20.5.1 від 
15.08.2022р. скаржнику роз`яснено, що Закон України «Про виконавче провадження» не містить положень щодо заборони примусового списання коштів з рахунків боржника у період дії воєнного стану ( т. 5 а.с. 15-16). 

Аналогічні роз`яснення надані Національним Банком України у листі № 14-0004/60714 від 01.09.2022р. на звернення ОСОБА_1 . У цьому листі зазначено, що на поточні рахунки, на яких обліковуються кошти із спеціальним режимом використання клієнта, відкриті відповідно до вимог Порядку надання допомоги в рамках Програми «єПітримка», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 09.12.2021 № 1272, не встановлено заборони на накладення арешту та звернення стягнення на кошти, які обліковуються на поточному рахунку ( т. 5 а.с. 27-32). 

Крім того, фактично кошти у розмірі 5 882,48 грн. з карти «єПідтримка» ОСОБА_1 встиг перевести на іншу карту до їх фактичного списання за платіжною вимогою приватного виконавця № 66508727. Але поскільки банком вже був ініційований процес списання, а коштів на цій картці не залишилось, то банк здійснив таке списання за рахунок надання овердрафту, що є відносинами між ОСОБА_1 як клієнтом банку та самим банком, а не у площині відносин ОСОБА_1 як боржника з приватним виконавцем Проценком Д.Ю. 

Тож, дії банку не можуть ставитись в провину приватному виконавцю, яким в межах своїх повноважень та без порушення норм законодавства, на які посилається ОСОБА_1 , спрямовано вказану платіжну вимогу до Приватбанку. 

Що стосується доводів ОСОБА_1 в тій частині, що рахунок, з якого банк здійснив списання, не перебував під арештом, то колегія погоджується з висновком суду першої інстанції щодо їх безпідставності.

Так, в межах відкритого 13.08.2021р. виконавчого провадження з боржником ОСОБА_1 постановою приватного виконавця Проценка Д.Ю. від 30.11.2021р. накладено арешт на грошові кошти, що містяться на відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів, та належать боржнику ОСОБА_1 , у межах суми звернення стягнення 111 063,50 грн. Накладення арешту в такий спосіб свідчить, що фактично арештовано як наявні рахунки та грошові кошти на них, так і ті, що будуть відкриватись в майбутньому, та кошти, які надходитимуть на них. 

Також суд правильно застосував положення пункту 10-2 Прикінцевих та перехідних положень ЗУ «Про виконавче провадження», згідно з яким тимчасово, на період до припинення або скасування воєнного стану на території України фізичні особи можуть здійснювати видаткові операції з рахунків, на кошти яких накладено арешт органами дер-
жавної виконавчої служби, приватними виконавцями, без урахування такого арешту за умови, якщо сума стягнення за виконавчим документом не перевищує 100 тисяч гривень.

Спираючись на цю норму та матеріали справи, суд обґрунтовано визнав, що вимоги цієї норми не поширюються на скаржника ОСОБА_1 як боржника у виконавчому провадженні, оскільки його борг за рішенням суду є більшим від вказаного граничного розміру, який надає право боржнику на здійснення видаткових операцій з його арештованих рахунків. 

Між тим, правильно вирішивши скаргу шляхом відмови в частині вимог ОСОБА_1 про визнання неправомірними дій приватного виконавця Проценка Д.Ю. щодо виставлення платіжної вимоги № 66508727, суд першої інстанції відмовив в задоволенні інших вимог скарги з огляду на те, що вони не можуть вирішуватись в порядку судового контролю за виконанням судового рішення, тобто не вирішив їх по суті.

Колегія з цього приводу зазначає наступне.

Так, одночасно у скарзі на дії (бездіяльність) державного/приватного виконавця, сторона виконавчого провадження може зазначити, в який спосіб вона вважає за необхідне поновити її права, які були порушеними такими діями/бездіяльністю.

       Відповідно до чч. 2, 3 статті 451 ЦПК України, у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.
Отже, ОСОБА_1 саме і зазначав у своїй скарзі, що при визнанні неправомірними дій приватного виконавця щодо спрямування платіжної вимоги до банку його права мають бути поновлені шляхом повернення приватним виконавцем всіх списаних з його рахунку коштів. 
Колегія вважає, що те, що ОСОБА_1 сформулював ці вимоги скарги як стягнення списаних коштів з приватного виконавця, не позбавляло суд вирішити їх з урахуванням принципу ефективності способу захисту шляхом покладення зобов`язання з їх повернення.
Між тим, є очевидним, що у випадку відмови в основній вимозі щодо визнання неправомірними дій приватного виконавця, не підлягають задоволенні і решта похідних вимог скарги про поновлення порушеного права судом певним способом, який має бути ефективним. 
У іншому випадку щодо не вирішення по суті похідних вимог скарги, як це зробив суд, буде мати місце породження нових судових проваджень з безпідставними вимогами до приватного виконавця у іншому провадженні, який не має зобов`язань з повернення коштів, які були правомірно спрямовані на виконання судового рішення та витрат виконавчого провадження.
Так, згідно з пунктом 73 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про платіжні послуги» примусове списання (стягнення) - платіжна операція з рахунку платника, що здійснюється стягувачем без згоди платника на підставі встановленого законом виконавчого документа у випадках, передбачених законодавством України, або на підставі рішення суду, що набрало законної сили, чи рішення керівника органу стягнення (його заступника або уповноваженої особи) у випадках, передбачених Податковим кодексом України.
Відповідно з частиною 2 статті 90 вкавзаного Закону, стягувач несе відповідальність за обґрунтованість примусового списання (стягнення). Стягувач зобов`язаний відшкодувати платнику шкоду, заподіяну внаслідок необґрунтованого примусового списання (стягнення).
Що вказує на те, що приватний виконавець не є суб`єктом відшкодування списаних на виконання рішення суду в примусовому порядку грошових коштів, на які накладено арешт в межах виконавчого провадження.

Зважаючи на вказане, колегія відповідно до приписів статті 375 ЦПК України залишає без змін оскаржувану ухвалу в частині відмови у визнанні непроворними дій приватного виконавця Процентка Д.Ю. по спрямуванню платіжної вимоги № 66508727 до Приватбанку. Але, з урахуванням вище наведеного відповідно до п. 4 ч. 1 статті 376 ЦПК України змінює мотивування відмови у інших вимогах скарги, виклавши його у редакції цієї постанови.
Оскільки зміна мотивування відмови в частині вимог скарги не призвела до задоволення скарги по суті, то понесені скаржником судові витрати за подання апеляційної скарги покладаються лише на самого скаржника ОСОБА_5 та не компенсуються останньому. 

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 23 грудня 2022 року у цій справі змінити в частині мотивування відмови в задоволенні скарги щодо стягнення з приватного виконавця на відшкодування шкоди 5 883,48 грн. списаних банком коштів, 182,74 грн. процентів за несанкціонований овердрафт та щодо відшкодування моральної шкоди у сумі 5 000 грн., виклавши її мотивувальну частину щодо цих вимог скарги в редакції цієї постанови. 

В іншій частині ухвалу залишити без змін. 

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 23 березня 2023 року.

Головуючий:                 Маловічко С.В.

Судді:         Крилова О.В.

               Поляков О.З.