ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ  

23 лютого 2023 року 	м.Суми	

Справа №581/410/22 
Номер провадження 22-ц/816/171/23

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого - Кононенко О. Ю. (суддя-доповідач),
суддів -          Криворотенка В. І. ,  Ткачук С. С. 

сторони:
позивач – ОСОБА_1 , 
відповідач – ОСОБА_2 , 
розглянув у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 
на рішення Липоводолинського районного суду Сумської області від 16 листопада 2022 року, у складі судді Бутенка Д.В., ухвалене у селищі міського типу Липова Долина, повний текст якого складено 16 листопада 2022 року,

                                                       в с т а н о в и в :

27 вересня 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, який мотивувала тим, що з 02 квітня 2015 року по 13 жовтня 2016 року вона перебувала у шлюбі з ОСОБА_2 , з яким мають спільного сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 і, який проживає разом з нею і перебуває на її утриманні. Відповідач проживає окремо, матеріальну допомогу дитині у необхідному розмірі не надає, хоча має таку можливість, працює за кордоном, отримує постійний дохід, інших осіб на утриманні не має.
Просила стягнути з ОСОБА_2 аліменти на утримання малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/2 частини від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення від дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття.

Рішенням Липоводолинського районного суду Сумської області від 16 листопада 2022 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини задоволено частково.
Стягнуто щомісячно з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини від його заробітку (доходів), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 27 вересня 2022 року, і до досягнення дитиною повноліття.
Допущено негайне виконання рішення суду в межах суми аліментного платежу за один місяць.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави 992 грн 40 коп судового збору.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неповне встановлення обставин, які мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення, неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду змінити в частині визначення розміру аліментів, визначивши до стягнення аліменти на дитину у розмірі 1/2 частини від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення від для пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття.
Вказує, що відповідачем не надано доказів про розмір його загального доходу та його недостатності для сплати аліментів на сина у заявленому в позові розмірі. 
Заперечує факт надання відповідачем матеріального допомоги матері, оскільки ст. 202 СК України встановлено обов`язок повнолітніх дочки, сина утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. Мати відповідача не досягла пенсійного віку, постійно працює в ТОВ «Діамант-Агро», де регулярно отримує заробітну, має працездатного, працевлаштованого чоловіка, тобто не потребує утримання з боку сина.  
Доводить, що визнана відповідачем сума аліментів – 1800 грн, є не достатньою для забезпечення потреб малолітньої дитини, та значно меншою, ніж розмір допомоги, яку він щомісячно надає своїй працездатній матері (300 польських злотих х 8,1/ грн = 2430).

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач ОСОБА_2 вважає доводи позивача безпідставними, просить рішення суду залишити без змін, як законне та обґрунтоване. Зазначає, що судом першої інстанції при визначенні розміру аліментів на дитину враховано майновий стан відповідача, отримання ним доходів за кордоном без офіційного працевлаштування. Вказує про визнання ним позову у розмірі аліментів у сумі 1800 грн щомісячно, які він добровільно сплачує.   
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.
Згідно з ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Враховуючи те, що ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи. 
Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вимог та підстав позову, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції правильно встановлено та з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 та ОСОБА_5 з  02 квітня 2015 року по 13 жовтня 2016 року перебували у зареєстрованому шлюбі, мають спільного сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає з матір`ю (а.с. 5, 6).
ОСОБА_1 зареєстрована та разом з сином проживає за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 3).
ОСОБА_6 значиться зареєстрованим по АДРЕСА_1 , за місцем реєстрації не проживає (а.с. 11, 16-17).
Відповідач ОСОБА_2 є працевлаштованим за кордоном в Республіці Польща, протягом 2021-2022 року періодично добровільно надавав матеріальну допомогу ОСОБА_1 на утримання дитини, а саме: 19 червня 2021 року – 2000 грн 00 коп, 21 липня 2021 року – 2000 грн 00 коп, 20 серпня 2021 року – 4000 грн 00 коп, 23 березня 2022 року – 2000 грн 00 коп, 20 червня 2022 року – 2000 грн 00 коп, 21 липня 2022 року – 2000 грн 00 коп, 20 жовтня 2022 року – 1600 грн 00 коп (а.с. 15, 18-24).

Рішення суду першої інстанції про часткове задоволення позову ОСОБА_1 мотивоване тим, що неповнолітній син сторін проживає з матір`ю та перебуває на її утриманні, потребує матеріальної допомоги на своє утримання з боку батька, який в силу ст. 180 СК України зобов`язаний та, являючись працездатним, маючи задовільний стан здоров`я, за відсутності інших утриманців, отримуючи дохід від трудової зайнятості за кордоном, може його утримувати шляхом сплати аліментів щомісячно. Врахувавши часткове визнання відповідачем позову, виходячи із засад виваженості, розумності та справедливості, визначив до стягнення аліменти на утримання сина у розмірі 1/4 частини його заробітку щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Колегія суддів апеляційного суду вважає, що судом першої інстанції ухвалене правильне по суті рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Відповідно до вимог ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до приписів ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Статтею 51 Конституції України встановлено, що батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.
Згідно із ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.
Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. 
Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. 
За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини;  2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів;  3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів;  3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.
Частиною 2 ст. 182 СК України та визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.
Згідно з ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. 
Згідно з ст. 7 Зaкoну України «Про Державний бюджет України нa 2022 рік» встановлено прожитковий мінімум для дітей вікoм від 6 до 18 років з 1 січня 2022 року – 2618 гривень.
З урахуванням наведених норм права, встановлених обставин справи, визначеного Законом розміру прожиткового мінімуму для дітей віком від 6 до 18 років та наявності рівного обов`язку кожного із батьків утримувати дитину, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення з відповідача аліментів на утримання неповнолітнього сина та вважає, що суд правильно визначився із способом їх стягнення та розміром, присудивши аліменти у розмірі 1/4 частини від доходу батька.
Доводи апеляційної скарги про те, що визначення судом аліментів на дитину розмірі 1/4 частини від заробітку батька порушує права дитини, так як не задовольняє потреб малолітнього сина, не є підставою для зміни рішення, оскільки за наявності рівного обов`язку кожного із батьків утримувати неповнолітніх дітей, визначений судом розмір аліментів відповідає вимогам виваженості, розумності, справедливості, інтересам дитини та відповідає мінімально гарантованому розміру аліментів, встановленому ч. 2 ст. 182 СК України. 
Крім того, позивачем не надано суду інформації про розмір своїх доходів та фінансову можливість витрачати щомісяця на утримання дитини кошти  у розмірі, заявленому у позові. 
При цьому, відповідачем на підтвердження своєї участі в утриманні сина надано квитанції за 2021-2022 роки про періодичне перерахування коштів на картковий рахунок позивача (а.с. 18-24).
Зазначення відповідачем у відзиві на позов про надання матеріальної допомоги матері не підтверджене доказами, не є утриманням непрацездатних батьків у розумінні ст. 202 СК України, тому правильно не враховане судом при визначенні розміру аліментів на утримання сина.   
З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів апеляційного суду вважає, що судом першої інстанції були правильно застосовані норми матеріального та додержані норми процесуального права.

Таким чином, посилання та доводи особи, яка подала апеляційну скаргу, не знайшли свого підтвердження в якості підстав скасування оскаржуваного судового рішення під час апеляційного провадження. 

Враховуючи те, що справа є малозначною (п. 3 ч. 6 ст. 19 ЦПК України), відповідно до приписів п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, постанова не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 369, 374, 375, 381- 384, 389  ЦПК України, апеляційний суд 

                                                       п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Липоводолинського районного суду Сумської області від 16 листопада 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає. 

Головуючий -  	О. Ю. Кононенко	

Судді:                                                                                        В. І. Криворотенко 

                                                                                                   С. С. Ткачук