Ухвала
27 грудня 2022 року
м. Київ 
справа № 199/5470/21 
провадження № 61-13089ск22
Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Коломієць Г. В. розглянув касаційну скаргу Державної казначейської служби України на постанову Дніпровського апеляційного суду від 05 жовтня 2022 року 
у справі за позовом ОСОБА_1 до держави Україна в особі Державної казначейської служби України, Дніпропетровської обласної прокуратури, Головного управління Національної поліції 
в Дніпропетровській області про стягнення моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями і діями органів досудового слідства, прокуратури, суду та відшкодування витрат, понесених за надання професійної правничої допомоги,
ВСТАНОВИВ:
У липні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з вищевказаним позовом до держави Україна в особі Державної казначейської служби України (далі - ДКС України), Дніпропетровської обласної прокуратури, Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області (далі - ГУ НП 
в Дніпропетровській області), в якому просила суд стягнути з Державного бюджету України на її користь 500 000,00 грн на відшкодування завданої моральної шкоди, 81 000,00 грн на відшкодування витрат.
 
Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 06 квітня 2022 року позов ОСОБА_1 до держави Україна в особі ДКС України, Дніпропетровської обласної прокуратури, ГУ НП 
в Дніпропетровській області про стягнення моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями і діями органів досудового слідства, прокуратури, суду та відшкодування витрат, понесених за надання професійної правничої допомоги, задоволено частково.
Стягнуто з ДКС України за рахунок коштів Державного бюджету України, шляхом безспірного списання ДКС України коштів з Єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України на користь 
ОСОБА_1 у рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду 200 000,00 грн.
Стягнуто з ДКС України за рахунок коштів Державного бюджету України, шляхом безспірного списання ДКС України коштів з Єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України на користь 
ОСОБА_1 у рахунок відшкодування витрат на правову допомогу у зв`язку із кримінальним провадженням в розмірі 81 000,00 грн.
Стягнуто з ДКС України за рахунок коштів Державного бюджету України, шляхом безспірного списання ДКС України коштів з Єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України на користь 
ОСОБА_1 у рахунок відшкодування судових витрат у вигляді витрат, пов`язаних із наданням професійної правничої допомоги в розмірі 13 000,00 грн.
В іншій частині позову відмовлено.
Вирішено питання розподілу судових витрат.
 
Постановою Дніпровського апеляційного суду від 05 жовтня 2022 року апеляційні скарги ОСОБА_1 та ДКС України задоволено частково.
Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 06 квітня 2022 року скасовано та ухвалено нове рішення.
Позовні вимоги ОСОБА_1 до держави Україна в особі ДКС України, Дніпропетровської обласної прокуратури, ГУ НП в Дніпропетровській області про стягнення моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями 
і діями органів досудового слідства, прокуратури, суду та відшкодування витрат, понесених за надання професійної правничої допомоги, задоволено частково.
Стягнуто з держави України за рахунок коштів Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 360 420,00 грн на відшкодування моральної шкоди.
Стягнуто з держави України за рахунок коштів Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 81 000,00 грн щодо відшкодування витрат на правову допомогу у кримінальному провадженні № 12016040030000090.
В іншій частині позову відмовлено.
22 грудня 2022 року ДКС України засобами поштового зв`язку звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою на постанову Дніпровського апеляційного суду від 05 жовтня 2022 року (надійшла до суду 26 грудня 
2022 року), в якій, посилаючись на порушення судами попередніх інстанції норм матеріального та процесуального права, просила скасувати оскаржуване судове рішення, ухвалити нове про відмову у задоволенні позовних вимог. 
Подана касаційна скарга не може бути прийнята касаційним судом до розгляду та вирішено питання про відкриття касаційного провадження 
з огляду на наступне.
Відповідно до частини першої та другої статті 390 ЦПК України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.
Строк на касаційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині третій статті 394 цього Кодексу.
Касаційна скарга подана до суду касаційної інстанції з пропуском строку на касаційне оскарження. 
У касаційній скарзі представник заявника заявила клопотання про поновлення строку подачі касаційної скарги, обґрунтовуючи його тим, що копію оскаржуваної постанови ДКС України не отримувала, а про постанову Дніпровського апеляційного суду від 05 жовтня 2022 року дізналася після надходження заяв про безспірне списання коштів та виконавчих листів. На підтвердження клопотання надано копію заяви про прийняття до виконання виконавчих листів від 06 грудня 2022 року.
Дослідивши подане клопотання, Верховний Суд дійшов висновку, що 
у задоволенні клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження слід відмовити.
Відповідно до частин четвертої, п`ятої статті 272 ЦПК України за заявою учасника справи копія повного судового рішення вручається йому під розписку безпосередньо в суді. Учасникам справи, які не були присутні                  в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено поза межами судового засідання чи без повідомлення (виклику) учасників справи, копія судового рішення надсилається протягом двох днів з дня його складення          у повному обсязі в електронній формі у порядку, визначеному законом, - 
у випадку наявності у особи офіційної електронної адреси, або рекомендованим листом з повідомленням про вручення - якщо така адреса відсутня.
З оскаржуваної постанови Київського апеляційного суду від 05 жовтня                 2022 року встановлено, що повний текст постанови складено 05 жовтня 2022 року. Таким чином строк на касаційне оскарження відраховується 
з дня, наступного за днем складання повного тексту постанови, і останній тридцятий день на касаційне оскарження припадає на 04 листопада 
2022 року (п`ятниця).
Відповідно до Єдиного державного реєстру судових рішень постанова Дніпровського апеляційного суду від 05 жовтня 2022 року зареєстрована 
в реєстрі 14 жовтня 2022 року, оприлюднена - 17 жовтня 2022 року.
Якщо врахувати дату оприлюднення повного тексту постанови у Єдиному державному реєстрі судових рішень, то останній тридцятий день на касаційне оскарження припадає на 16 листопада 2022 року (середа).
Заявник звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою 22 грудня 2022 року, тобто з пропуском строку касаційного оскарження.
Представник заявника вказала, що копію оскаржуваної постанови заявником ДКС України отримано не було, однак не надала жодних доказів на підтвердження цього. 
Оскільки належних доказів порушень апеляційним судом порядку направлення копій ухвали учасникам справи (заявнику) представник заявника не надала, а також не надала доказів неможливості раніше звернутися до суду із заявою про видачу копії оскаржуваного судового рішення, касаційну скаргу необхідно залишити без руху відповідно до вимог частини третьої статті 393 ЦПК України та надати особі строк для подання відповідних доказів.
Отже, касаційну скаргу необхідно залишити без руху відповідно до вимог частини третьої статті 393 ЦПК України та надати особі строк для подання відповідних доказів щодо поважної причини пропуску строку на касаційне оскарження.
Безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. 
У рішенні від 03 квітня 2008 року в справі «Пономарьов проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що сторони в розумні інтервали мають вживати заходів, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження.
Також, касаційна скарга залишається без руху з огляду на таке.
Частиною другою статті 389 ЦПК України визначено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення 
від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
У пункті 5 частини другої статті 392 ЦПК України передбачено, що                    у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав).
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права 
у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.
Касаційна скарга ДКС України не відповідає зазначеним вище вимогам закону. 
Так, у касаційній скарзі заявник лише узагальнено посилається на деякі постанови Верховного Суду, узагальнено посилається на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, проте не зазначає конкретні обов`язкові підстави касаційного оскарження, визначені частиною другою статті 389 ЦПК України, що унеможливлює відкриття касаційного провадження.
За таких обставин, відповідно до вимог частини другої, четвертої статті 392 ЦПК України, заявнику необхідно надати суду уточнену редакцію касаційної скарги з посиланням на підставу (підстави) касаційного оскарження, передбачену (передбачені) частиною другою статті 389 ЦПК України та надіслати копії уточненої редакції касаційної скарги і доданих до неї матеріалів відповідно до кількості учасників справи. 
Також, у порушення пункту 3 частини четвертої статті 392 ЦПК України до касаційної скарги не додано документ, що підтверджує сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі.
У касаційній скарзі ДКС України заявила клопотання про звільнення від сплати судового збору у зв`язку з тим, що ДКС України утримується за рахунок державного бюджету, є державним органом з відповідним обсягом фінансування та затвердженим кошторисом для фінансування власної установи. Кошторисні призначення для сплати судового збору на 2022 рік ДКС України передбачені, але такі кошти розділені на 12 частин, асигнування по сплаті судового збору відкриваються помісячно. Враховуючи кількість справ, що потребують оскарження, ДКС України не має змоги своєчасно та в повному обсязі здійснити оплату судового збору. 
 
На підтвердження даного клопотання заявник не надала жодного доказу.
Дослідивши вказане клопотання, Верховний Суд дійшов висновку, що 
у задоволенні клопотання необхідно відмовити, оскільки заявником не надано жодних доказів на підтвердження клопотання.
Порядок сплати та розмір судового збору визначено Законом України              від 08 липня 2011 року «Про судовий збір», який набрав чинності 
01 листопада 2011 року. При цьому з 15 грудня 2017 року набули чинності зміни до вказаного Закону України щодо сплати судового збору на підставі Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII.
Відповідно до частини першої статті 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. 
ОСОБА_1  звернулася до суду з позовом у липні 2021 року та заявляла позовну вимогу майнового характеру.
Станом на 01 січня 2021 року прожитковий мінімум для працездатних осіб був встановлений у розмірі 2 270,00 грн (0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб - 908,00 грн; 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб - 11 350,00 грн).
Підпунктом 1 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» (у редакції, чинній на день звернення до суду з цим позовом) передбачено, що за подання позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою або фізичною особою-підприємцем ставка судового збору становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Підпунктом 7 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» встановлено, що за подання до суду касаційної скарги на рішення суду; заяви про приєднання до касаційної скарги на рішення суду ставка судового збору становить 200 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги в розмірі оспорюваної суми.
ДКС України оскаржує судове рішення в частині задоволенні позовних вимог.
Отже, ДКС України необхідно сплатити судовий збір у розмірі 8 828,40 грн (оскаржувана сума - 360 420,00+81 000,00=441 420,00 грн; судовий збір за позовну вимогу майнового характеру - 441 420,00*1%=4 414,20 грн; судовий збір за подачу касаційної скарги -4 414,20*200%=8 828,40 грн).
Судовий збір за подання касаційної скарги до Касаційного цивільного суду 
у складі Верховного Суду має бути перераховано або внесено до ГУК 
у м. Києві/Печерс. р-н/22030102, код ЄДРПОУ: 37993783, банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), МФО: 899998, номер рахунку отримувача (стандарт ІВАN): UA288999980313151207000026007, ККДБ: 22030102 «Судовий збір (Верховний Суд, 055»).
Порядок сплати судового збору визначено статтею 6 Закону України «Про судовий збір». На підтвердження сплати судового збору необхідно суду надати документ, що підтверджує його сплату, або надати належним чином обґрунтоване клопотання про звільнення від сплати судового збору, підтверджене належними доказами. 
Відповідно до вимог частин другої, третьої статті 393 ЦПК України у разі якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.
Ураховуючи викладене, касаційну скаргу слід залишити без руху та надати заявнику строк для усунення недоліків.
Керуючись статтями 185, 389, 392, 393 ЦПК України, Верховний Суд
УХВАЛИВ:
У задоволенні клопотання Державної казначейської служби України про поновлення строку подачі касаційної скарги відмовити.
У задоволенні клопотання Державної казначейської служби України про звільнення заявника від сплати судового збору відмовити.
Касаційну скаргу Державної казначейської служби України на постанову Дніпровського апеляційного суду від 05 жовтня 2022 року залишити без руху та надати строк для виконання вимог ухвали, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення цієї ухвали.
У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали настануть наслідки, передбачені законом.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Суддя                                                                                                  Г. В. Коломієць