П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

__________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

14 березня 2023 р.	м.Одеса	Справа № 420/1174/23	

Головуючий І інстанції: Марин П.П.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді - Осіпова Ю.В.,
суддів - Косцової І.П., Скрипченка В.О., 
розглянувши в порядку письмового провадження в м.Одесі апеляційну скаргу Головного управління ДПС в Одеській області на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 24 січня 2023 року (м.Одеса, дата складання повного тексту судового рішення - 24.01.2023р.) про забезпечення адміністративного позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Югвинпром» до Головного управління ДПС в Одеській області про визнання протиправним та скасування розпоряджень, зобов`язання вчинити певні дії, -
В С Т А Н О В И В:
23.01.2023р. ТОВ «Югвинпром» звернулося до Одеського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до ГУ ДПС в Одеській області, в якому просило суд:
- визнати недійсним і скасувати розпорядження відповідача від 19.01.2023р. №16-р (внутрішній номер №1152345) про анулювання ліцензії на право оптової торгівлі алкогольними напоями, крім сидру та перрі (без додавання спирту), реєстраційний номер 990208201800073 від 07.12.2018р.;
- визнати недійсним і скасувати розпорядження відповідача від 19.01.2023р. №16-р (внутрішній номер № 1152353) про анулювання ліцензії на право оптової торгівлі алкогольними напоями, крім сидру та пері (без додавання спирту), реєстраційний номер 990209202100030 від 16.04.2021р. 
Крім того, разом із адміністративним позовом, позивачем було подано і заяву про забезпечення позову, в якій останній просив забезпечити позов шляхом:
1) зупинення дії розпоряджень ГУ ДПС в Одеській області щодо анулювання ліцензії на право оптової торгівлі алкогольними напоями, окрім сидру та перрі (без додавання спирту) - реєстраційний номер 990208201800073 від 07.12.2018р., а також ліцензії на право оптової торгівлі алкогольними напоями - сидром та перрі (без додавання спирту) - реєстраційний номер 990209202100030 від 16.04.2021р.;
2) заборони ГУ ДПС в Одеській області, а також іншим особам ДПС України, здійснення будь-яких дій, спрямованих на анулювання і припинення дії ліцензій позивача, виданих на підставі Закону України «Про державне регулювання виробництво і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовується в електронних сигаретах та пального», а саме: ліцензії на виробництво - реєстраційний номер 990108202100101 від 17.09.2021р. та ліцензії на право зберігання пального (виключно для потреб власного споживання чи промислової переробки) - реєстраційний номер 15270414202000983 від 19.03.2020р.;
3) заборони ГУ ДПС в Одеській області, а також іншим особам ДПС України, здійснення будь-яких дій, спрямованих на проведення будь-яких перевірок ТОВ «Югвинпром» до набрання законної сили рішення у даній справі.
Заява про забезпечення позову мотивована тим, що факт анулювання ліцензії може істотно ускладнити ефективний захист та поновлення прав та інтересів ТОВ «Югвинпром», а вжиття заходів забезпечення позову на час судового розгляду справи відновить право позивача на здійснення господарської діяльності, що, в свою чергу, дозволить уникнути заподіяння збитків.
Оскільки здійснення позивачем господарської діяльності залежить виключно від наявності відповідних ліцензій, їх анулювання призведе до повного зупинення всієї господарської діяльності, що, зокрема, зумовить втрату прибутку та неможливість виплати заробітної плати працівникам, За таких обставин, заявник (позивач) вважає, що невжиття заходів забезпечення даного позову матиме наслідком заподіяння шкоди його правам та інтересам, правам та інтересам третіх осіб, ускладнить їх відновлення або взагалі унеможливить. Тобто, на думку, позивача, на даний час існує очевидна небезпека заподіяння шкоди правам та інтересам позивача до ухвалення рішення у справі, у зв`язку з чим для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат.
Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 24 січня 2023 року (постановленою        в порядку письмового провадження) заяву ТОВ «Югвинпром» про забезпечення позову - задоволено частково. Зупинено дію розпоряджень відповідача відносно анулювання ліцензії на право оптової торгівлі алкогольними напоями, крім сидру та перрі (без додавання спирту) від 07.12.2018р. реєстраційний номер 990208201800073; ліцензії на право оптової торгівлі алкогольними напоями - сидром та перрі (без додавання спирту) від 16.04.2021р. реєстраційний номер 990209202100030. Заборонено відповідачу та ДПС України здійснювати дії спрямовані на анулювання і припинення дії ліцензій ТОВ «Югвинпром», виданих на підставі Закону України «Про державне регулювання виробництво і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовується в електронних сигаретах та пального», а саме: ліцензії на виробництво від 17.09.2021р. реєстраційний номер 990108202100101, ліцензії на право зберігання пального (виключно для потреб власного споживання чи промислової переробки) від 19.03.2020р. реєстраційний номер 15270414202000983. В задоволенні іншої частини заяви про забезпечення позову - відмовлено.
Не погоджуючись із зазначеною ухвалою суду першої інстанції, представник ГУ ДПС в Одеській області 03.08.2023р. подав апеляційну скаргу, в якій зазначив, що судом, при винесенні оскаржуваного судового рішення, порушено норми матеріального та процесуального права, просило скасувати ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 24.01.2023р. та прийняти нове рішення - про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову.
Позивач вказану вище ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 24 січня 2023 року в апеляційному порядку не оскаржив.
Ухвалою судді П`ятого апеляційного адміністративного суду від 07.02.2023р. дану апеляційну скаргу відповідача - залишено без руху.
Ухвалами П`ятого апеляційного адміністративного суду від 13.02.2023р. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ГУ ДПС Одеській області та призначено її до розгляду в порядку письмового провадження.
16.02.2023р. матеріали оскарження вказаної ухвали суду першої інстанції надійшли до П`ятого апеляційного адміністративного суду. 
06.03.2023р. до суду апеляційної інстанції надійшов письмовий відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач категорично заперечував проти її задоволення, посилаючись на безпідставність викладених у ній доводів та просив оскаржуване рішення суду першої інстанції залишити без змін, вважаючи його законним та обґрунтованим.
Згідно з п.3 ч.1 ст.311 КАС України, апеляційні скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, можуть бути розглянуті судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами.
У відповідності до ч.1 ст.312 КАС України, апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції із урахуванням особливостей, визначених цією статтею.
Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч.1 ст.308 КАС України).
Заслухавши суддю-доповідача та дослідивши матеріали даної справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення у межах доводів і вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про відсутність належних підстав для її задоволення. 
Так, ухвалюючи ухвалу про вжиття заходів забезпечення позову у цій справі, суд 1-ї інстанції виходив із того, що на даний час існує очевидна небезпека заподіяння шкоди правам та інтересам позивача до ухвалення рішення в даній адміністративній справі, у зв`язку з чим, для відновлення прав та інтересів ТОВ «Югвинпром» необхідно буде докласти значних зусиль та витрат.
Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає вказані висновки суду першої інстанції обгрунтованими та заснованими на законі, з огляду на наступне.
Так, ч.ч.1,2 ст.150 КАС України регламентовано, що суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.
При чому, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.
Отже, системний аналіз наведених вище процесуальних норм дає підстави для висновку, що заходи забезпечення позову можуть вживатися виключно у випадках, коли невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся чи має намір звернутися до суду; або очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.
Як передбачено приписами ч.1 ст.151 КАС України, позов може бути забезпечено, серед іншого, шляхом: зупиненням дії індивідуального акта або ж нормативно-правового акта; забороною відповідачу вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору.
Відповідно до змісту п.4 роз`яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006р. №9 «Про практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», при розгляді заяв про забезпечення позову суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитись, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам. 
Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.
За змістом Рекомендацій №R(89)8 «Про тимчасовий судовий захист в адміністративних справах», прийнятих Комітетом Міністрів Ради Європи 13.09.1989р., приймаючи рішення щодо необхідності надання особі тимчасового захисту, суд бере до уваги всі фактори та інтереси, які мають відношення до цієї справи. Рішення про вжиття заходів тимчасового захисту може, зокрема, прийматися у разі, якщо виконання адміністративного акта може спричинити значну шкоду, відшкодування якої неминуче пов`язано з труднощами, і якщо на перший погляд (prima facie) наявні достатньо вагомі підстави для сумнівів у правомірності такого акта.
Разом із тим, відповідно до Рекомендацій (2004)20 «Про судовий перегляд адміністративних актів», які були прийняті Комітетом Міністрів Ради Європи 15.12.2004р., суд повинен мати право надавати тимчасові заходи захисту до завершення провадження. Цей принцип спрямований на забезпечення того, що виконання оскаржуваного заходу може бути призупинено у випадках, коли його виконання поставило б відповідну особу в незворотну ситуацію (рішення у справі «Джабарі проти Туреччини» (Jabari v. Turkey), 2000р., заява №40035/98 та рішення у справі «Чонка проти Бельгії» (Conka v. Belgium), 2002р., заява №51564/99). Суд повинен мати повноваження надавати тимчасові заходи захисту до завершення судового розгляду. Такі заходи можуть включати повне або часткове призупинення виконання оскаржуваного адміністративного акта, таким чином дозволяючи суду відновити фактичну та де-юре ситуацію, яка б панувала за відсутності адміністративного акта, або покладати відповідні зобов`язання на адміністративні органи. 
Цей принцип цілком узгоджується і з Рекомендацією № R(89)8 Комітету міністрів держав-членів Ради Європи «Про тимчасовий судовий захист в адміністративних справах», яка передбачає те, що заявник може просити суд або інший компетентний орган вжити заходів щодо тимчасовий захист від адміністративного акта.
Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, заходи забезпечення, що вживає суд у процесі вирішення спору, повинні відповідати закону, враховувати суспільні (загальні) інтереси та пропорційність між використаними засобами та метою, яку прагне суд досягнути (див. «Джиніч проти Хорватії», заява №38359/13, п.п.61-62 та «Карагасаноглу проти Туреччини», заяви №21392/08 та 2 інші заяви, п.п.144-153).
Тобто, інститут забезпечення позову є однією із гарантій захисту прав, свобод та законних інтересів юридичних та фізичних осіб - позивачів в адміністративному процесі, механізмом, який покликаний гарантувати, у суворій відповідності до закону та за наявності безумовних фактичних підстав, виконання майбутнього рішення суду або/та ефективний захист особи, який неможливий без негайного втручання суду.
Одночасно слід зазначити, що заходи забезпечення позову мають бути вжиті лише в межах заявлених позовних вимог, бути адекватними та співмірними з позовними вимогами.
У даному випадку, «співмірність» передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.
«Адекватність» заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з майновими наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні дії.
Вказані висновки узгоджуються із позицією Верховного Суду, висловленою у постановах від 25.04.2019р. у справі №826/10936/18, від 11.01.2022р. у справі №640/18852/21 та від 28.07.2022р. у справі №640/31850/20.
Варто зазначити, що під час вирішення питання щодо забезпечення позову обґрунтованість адміністративного позову не досліджується, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті та не можуть вирішуватись ним під час розгляду клопотання про забезпечення позову.
У свою чергу, вирішуючи питання щодо наявності підстав для вжиття заходів забезпечення позову, суди повинні також враховувати і специфіку правовідносин, стосовно яких виник спір, та їх відповідне законодавче врегулювання, за наслідками аналізу якого можна зробити висновок, чи дійсно застосування заходів забезпечення позову є необхідним у даному конкретному випадку, чи може невжиття таких заходів мати незворотні наслідки.
При цьому, в ухвалі про забезпечення позову суд повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення у справі, а також вказати, в чому будуть полягати дії, направлені на відновлення прав позивача, оцінити складність вчинення цих дій, встановити, що витрати, пов`язані з відновленням прав будуть значними.
Аналогічна правова позиція міститься у постановах Верховного Суду від 21.11.2018р. у справі №826/8556/17, від 25.04.2019р. у справі №826/10936/18, від 30.09.2019р. у справі №420/5553/18, від 29.01.2020р. у справі №640/9167/19, від 20.05.2021р. у справі №640/29749/20, від 11.01.2022р. у справі №640/18852/21 та від 28.07.2022р. у справі №640/31850/20.
Так, при вирішенні питання про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову суд 1-ї інстанції встановив, що позивач для здійснення господарської діяльності має відповідні ліцензії, що видані ДПС України: від 17.09.2021р. №990108202100101 на виробництво алкогольних напоїв, від 19.03.2020р. №15270414202000983 на право зберігання пального (виключно для потреб власного споживання чи промислової переробки), від 16.04.2021р. №990209202100030 на право оптової торгівлі алкогольними напоями - сидром та перрі (без додавання спирту) та від 07.12.2018р. 990208201800073 на право оптової торгівлі алкогольними напоями, окрім сидру та перрі (без додавання спирту).
У той же час, ТОВ «Югвинпром» має наступні види діяльності (згідно з код КВЕД): виробництво виноградних вин (11.02), виробництво інших недистильованих напоїв із зброджуваних продуктів (11.04), вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур (01.11), вирощування винограду (01.21), дистиляція, ректифікація та змішування спиртних напоїв (11.01), оптова торгівля напоями (46.34), неспеціалізована оптова торгівля продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами (46.39).
Як вбачається зі змісту позовної заяви, предметом даного позову у цій справі є визнання недійсним та скасування розпоряджень ГУ ДПС в Одеській області від 19.01.2023р. №16-р (внутрішній номер №1152345) щодо анулювання ліцензії на право оптової торгівлі алкогольними напоями, крім сидру та пері (без додавання спирту), реєстраційний номер 990208201800073 від 07.12.2018р. та від 19.01.2023р. №16-р (внутрішній номер №1152353) щодо анулювання ліцензії на право оптової торгівлі алкогольними напоями, крім сидру та пері (без додавання спирту), реєстраційний номер 990209202100030 від 16.04.2021р.
Відповідно до інформації, зазначеній в витязі з розпорядження від 19.01.2023р. №16-р, в графі про підстави анулювання зазначено, що акт, що засвідчує факт відмови суб`єкта господарювання та/або його посадових (службових) осіб (його представника або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) без законних підстав у допуску уповноважених представників контролюючого органу до проведення перевірки, складений відповідно до вимог п.81.2.
Так, порядок анулювання ліцензії на роздрібну торгівлю алкогольними напоями, тютюновими виробами та пальним врегульовано Законом України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального» від 19.12.1995р. №481/95-BP, який підлягає застосуванню у редакції на час спірних правовідносин) шляхом прийняття органом ліцензування, який видав ліцензію, письмово розпорядження.
Згідно зі ст.3 Закону №481/95-BP, ліцензія анулюється шляхом прийняття органом, який видав ліцензію, відповідного письмового розпорядження. Ліцензія анулюється та вважається недійсною з моменту одержання суб`єктом господарювання (у тому числі іноземним суб`єктом господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) письмового розпорядження про її анулювання.
За визначенням, наведеним у ст.1 цього Закону, анулюванням ліцензії вважається позбавлення суб`єкта господарювання (у тому числі іноземного суб`єкта господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) права на провадження діяльності, зазначеної в ліцензії.
Отже, враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду 1-ї інстанції про існування визначених у ст.150 КАС України обставин для вжиття заходів забезпечення позову. Суд попередньої інстанції оцінив той факт, що невжиття заходів забезпечення позову у даній справі може ускладнити або унеможливити поновлення оспорюваних прав та інтересів позивача, зокрема, суд, зважаючи на види діяльності позивача, обґрунтовано виходив з того, що анулювання відповідних ліцензій позбавить ТОВ «Югвинпром» права на подальше здійснення такої діяльності, та може призвести до ухвалення судом рішення по суті цього спору до розриву господарських зв`язків Товариства, вивільнення працівників, що матиме наслідком утруднення або неможливість відновлення його господарської діяльності взагалі (у випадку ухвалення позитивного рішення суду).
Аналогічні висновки щодо подібних правовідносинах зроблено Верховним Судом у постанові від 14.12.2021р. у справі №240/16920/21, від 31.01.2023р. у справі №140/8709/21 та від 15.02.2023р. у справі №160/9989/22.
Відповідно до ч.5 ст.242 КАС України, висновки Верховного Суду повинні враховуватися судами при виборі і застосуванні норм права.
При цьому, судом 1-ї інстанції цілком вірно та обґрунтовано враховано, що ухвалою суду від 19.01.2023р. відкрито провадження у справі №420/771/23 за позовом ТОВ «Югвинпром» до ГУ ДПС в Одеській області про визнання протиправним та скасування наказу від 12.01.2023р. №115-п про проведення фактичної перевірки.         
Тобто, в судовому провадженні наразі перебуває спір щодо законності та правомірності наказу від 12.01.2023р. №115-п, на підставі якого працівниками податкового органу здійснено перевірку та, внаслідок чого, складений акт, що став підставою для прийняття оскаржуваних розпоряджень, дію яких позивач просить зупинити та попередити прийняття розпоряджень про анулювання інших ліцензій, наявність яких необхідна для здійснення основного виду діяльності.
А тому, у випадку задоволення позовних вимог ТОВ «Югвинпром» та визнання протиправним і скасування судом наказу від 12.01.2023р. №115-п про проведення перевірки дана обставина може слугувати підставою і для скасування рішень, прийнятих відповідачем за наслідками перевірки цього Товариства.
Таким чином, на думку судової колегії, з урахуванням конкретних обставин, суд 1-ї інстанції цілком обґрунтовано вважав, що обраний спосіб забезпечення позову буде відповідати його предмету та, водночас, вжиття відповідних заходів не зумовлює фактичного вирішення спору по суті, а спрямоване виключно на збереження існуючого становища до розгляду справи по суті заявлених вимог.
До того ж, слід зазначити і про те, що зі змісту приписів ст.ст.9,77 КАС України слідує, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд, згідно ст.90 цього ж Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Інші доводи апеляційної скарги на правовірність висновків суду 1-ї інстанції не впливають і не дають підстав для висновку, що судом 1-ї інстанції при розгляді справи було неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи чи порушено норми процесуального права.
Таким чином, при винесенні оскаржуваної ухвали судом першої інстанції було дотримано всіх вимог процесуального законодавства, а тому відсутні законні підстави для її скасування.
У відповідності до п.1 ч.1 ст.315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
За правилами ст.316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд 1-ї інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст.308,311,312,315,316,321,322,325,329 КАС України, апеляційний суд, - 
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Головного управління ДПС в Одеській області - залишити без задоволення, а ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 24 січня 2023 року - без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст.328 КАС України.

Повний текст постанови виготовлено: 14.03.2023р. 

Головуючий у справі
суддя-доповідач:                                                                                           Ю.В. Осіпов 

Судді:                                                                                                          І.П. Косцова  

                                                                                                                   В.О. Скрипченко