ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
іменем України

14 березня 2023 року 	м. Чернігів	

Унікальний номер справи № 740/1181/21
Головуючий у першій інстанції – Шевченко  І. М.
Апеляційне провадження № 22-ц/4823/382/23

Чернігівський апеляційний суд у складі суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючої - судді Шитченко Н.В.,
суддів Висоцької Н.В., Мамонової О.Є.,
із секретарем: Зіньковець О.О., 
позивач: ОСОБА_1 ,
відповідач: ОСОБА_2 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного провадження з повідомленням учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 09 листопада 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного сумісного майна подружжя,
місце ухвалення судового рішення – м. Ніжин,
дата складання повного тексту рішення суду першої інстанції 25 листопада 2022 року.

                                        У С Т А Н О В И В:

У лютому 2021 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 , в якому, уточнивши заявлені вимоги, просив визнати за ним право власності на 1/2 частину будівельних матеріалів та робіт в житловому будинку по АДРЕСА_1 , а саме: на 1/2 залишкової вартості надвірних будівель та споруд – 118 064,50 грн, на 1/2 вартості перебудови даху будинку літ «А» – 24 635,89 грн, на 1/2 вартості матеріалів – 13 594,23 грн, на 1/2 вартості перебудови сараю літ «Б» – 20 719,37 грн, на 1/2 вартості матеріалів – 11 167,07 грн, на 1/2 вартості облицювання цеглою будинку літ «А» – 18 610,50 грн, на 1/2 вартості матеріалів – 9 123,50 грн; стягнути з ОСОБА_2 на його користь грошову компенсацію 1/2 частини будівельних матеріалів та робіт у зазначеному житловому будинку в сумі 215 915,06 грн; стягнути з відповідачки на його користь грошові кошти в сумі 3 000 доларів США та судові витрати.
Обґрунтовуючи заявлені вимоги, ОСОБА_1 зазначав, що з 23 січня 1997 року по 01 серпня 2014 року перебував у шлюбі з відповідачкою. Після розірвання шлюбу в судовому порядку вирішено питання компенсації вартості 1/2 частини автомобіля марки LANDMARK SUV 4WD BQ6473SG, 2007 року випуску, д.н.з НОМЕР_1 , поділ іншого спільного майна подружжя не здійснювався. Позивач не може дійти згоди з ОСОБА_2 щодо добровільного поділу всього майна подружжя. 
Указує на те, що з 24 вересня 1998 року був зареєстрований і проживав у будинку по АДРЕСА_1 , де за особисті кошти здійснив перебудову і поліпшення об`єктів нерухомості. Під час шлюбу відремонтовано старий будинок розміром 6,93 х 9,63 м, за період з 1997 по 1999 роки зроблено прибудову до будинку розміром 3,14 х 13,43 м та 3,80 х 6,93 м. Увесь будинок після реконструкції обкладено силікатною білою цеглою, зроблено новий дах: збудовано нову стропильну систему та вкрито новим шифером. Фактично розмір будинку змінився з 50,3 м кв на 109,8 м кв, тобто збільшився більше, ніж у два рази. Збудовано новий сарай під літерою «Е» площею 24,8 м кв, нову вбиральню-душ, новий паркан від вулиці із білої силікатної глини. З лівої сторони домогосподарства по межі збудовано паркан з плоских шиферних листів. У сараї під літерою «Б» зроблено новий дах. За даними погосподарської книги № 9 за 2011 – 2015 роки у домогосподарстві утримувалась худоба: 5 корів, 1 свиня, 5 овець, 1 кобила, 30 голів птиці, 5 бджолосімей.
Позивач зазначає, що має право на 1/2 частину грошових коштів у сумі 3 000 доларів США, які ОСОБА_2 самовільно забрала із сейфу в будинку.
Рішенням Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 09 листопада 2022 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного сумісного майна подружжя.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позов. 
Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що на користь позивача слід стягнути компенсацію половини вартості робіт і матеріалів від збудованого і реконструйованого майна в домоволодінні, а також половину спільних коштів подружжя в сумі 3 000 доларів США, які самовільно забрала ОСОБА_2 із сейфу в будинку, вимоги про набуття ОСОБА_1 права власності на частку у спірному будинку не заявлялись. 
Позивач указує на те, що заявлені вимоги підтверджені показами свідків, допитаними в суді першої інстанції, та висновком судової будівельно-технічної експертизи № С-12 від 30 червня 2021 року. Суд першої інстанції безпідставно не врахував, що діє презумпція спільного майна, якщо воно набуто за час шлюбу. Тягар доказування обставин покладається на того з подружжя, хто її спростовує.
У наданому відзиві представник ОСОБА_2 – адвокат Гринь Л.В., вважаючи апеляційну скаргу ОСОБА_1 необґрунтованою, просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу – без задоволення.
Доводи відзиву на апеляційну скаргу зводяться до того, що домогосподарство АДРЕСА_2 належало на праві власності колишнім членам колгоспного двору: ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , і відповідачці ОСОБА_2 . Усі співвласники брали участь у реконструкції та прибудовах у спірному господарстві, а не особисто позивач. Допитані в суді першої інстанції свідки повідомили, що ремонт проводився у 1997-1998 роках. У 1997 році сторони не мали власних коштів для здійснення ремонту та прибудов, а у 1998 році у них народилася дитина, відповідачка перебувала у відпустці по догляду за дитиною.
Звертає увагу суду, що на обґрунтування участі в поліпшенні спірного будинку позивач не надав жодних письмових доказів, зокрема первинних платіжних документів про придбання будівельних матеріалів, договорів про надання ремонтних послуг або інші угоди на підтвердження виконаних робіт, в також доказів про офіційне працевлаштування і наявність заробітку, який міг використовувати на будівництво. Висновок судової будівельно-технічної експертизи № С-12 від 30 червня 2021 року не може бути покладений в основу рішення, оскільки не відображає дійсної вартості здійснених прибудови та реконструкції.
Наголошує на тому, що, заявляючи вимоги про стягнення з ОСОБА_2 3 000 доларів США, позивач не надав доказів, які б підтверджували існування таких грошових коштів у вказаному розмірі та привласнення їх саме відповідачкою.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а рішення суду без змін, виходячи з наступного.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення компенсації 1/2 частини будівельних матеріалів та робіт, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не довів того, що саме він поніс трудові чи грошові затрати на поліпшення домоволодіння АДРЕСА_2 в зазначеному ним розмірі, а також те, що ці затрати є істотними. Суд першої інстанції констатував, що позивач не довів наявності у спільній сумісній власності подружжя 6 000 доларів США, 1/2 частину яких просив стягнути на його користь, а також те, що відповідачка привласнила вказані грошові кошти без згоди позивача.
Суд апеляційної інстанції погоджується з наведеним висновком суду, оскільки він ґрунтується на матеріалах справи та відповідає вимогам чинного законодавства.
У справі встановлено, що з 23 січня 1997 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 01 серпня 2014 року розірвано (а.с. 16 зворот).
З 24 вересня 1998 року ОСОБА_1 був зареєстрований і проживав в будинку АДРЕСА_2 (а.с. 16 зворот).
Як свідчить довідка сільського голови Безуглівської сільської ради Ніжинського району Чернігівської області від 21 вересня 2016 року, станом на 15 квітня 1991 року, у будинковолодінні АДРЕСА_2 проживали та були зареєстровані: ОСОБА_3 – голова колгоспного двору (помер ІНФОРМАЦІЯ_1 ), ОСОБА_4 – його дружина (померла ІНФОРМАЦІЯ_2 ), ОСОБА_5 – син (помер ІНФОРМАЦІЯ_3 ), ОСОБА_2 – дочка (а. с. 58). 
Згідно зі свідоцтвом про право власності на житловий будинок від 25 січня 2000 року, виданим виконкомом Безуглівської селищної ради, власниками будинковолодіння АДРЕСА_2 були: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , у рівних частинах кожен (а. с. 57).
За технічним паспортом від 07 листопада 2016 року на житловий будинок АДРЕСА_2 , за вказаною адресою значаться такі об`єкти: житловий будинок літ. «А», житлова прибудова літ. «А1», прибудова літ. «а2», тамбури літ. «а3», «а4», сараї літ. «Б», «б», «В», «Е», літня кухня літ. «Г», літній душ літ. «Д», погріб літ. «П», вбиральня літ. «У1», колодязь літ. «к», огорожа № 5, хвіртка № 6, ворота № 7 (а.с. 8). 
Згідно з характеристикою будинку, господарських будівель та споруд за вказаною адресою, зокрема, зазначено таке: житловий будинок літ. «А», рік побудови – 1968; житлова прибудова літ. «А1», рік побудови – 1990; прибудова літ. «а2» рік побудови – 1990; тамбури літ. «а3», «а4», рік побудови – 1990; погріб літ. «П», рік побудови – 1968; сараї літ. «Б», «б», «В», рік побудови – 1968; літня кухня літ. «Г», рік побудови – 1968; літній душ літ. «Д», рік побудови – 2002; сарай літ. «Е», рік побудови – 1991; вбиральня літ. «У1», рік побудови – 2002; огорожа № 5, рік побудови – до 1980; хвіртка № 6, рік побудови – 2003; ворота № 7, рік побудови – 2003; колодязь літ. «к», рік побудови – до 1980 (а.с. 10).
Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 10 березня 2017 року, виданого приватним нотаріусом Ніжинського районного нотаріального округу Чернігівської області Бублик В.М., спадщину після смерті ОСОБА_4 прийняли: дочка ОСОБА_2 – на 1/2 частку спадщини, онука ОСОБА_7 – на 1/2 частку спадщини. Спадщина складається з 1/4 частки житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що належала спадкодавцю на праві приватної спільної часткової власності на підставі свідоцтва про право власності; 1/8 частки зазначеного будинку, що належала на праві приватної спільної часткової власності на підставі указаного свідоцтва ОСОБА_5 , її сину, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , спадкоємцем якого була його мати ОСОБА_4 , яка прийняла спадщину, але не оформила своїх спадкових прав. ОСОБА_2 видано свідоцтво про право на спадщину на 1/2 частку вищевказаних 3/8 часток житлового будинку (а.с. 56).
Як свідчить свідоцтво про право на спадщину за законом від 03 квітня 2017 року, видане приватним нотаріусом Ніжинського районного нотаріального округу Чернігівської області Голік Л.В., спадщину після смерті ОСОБА_3 прийняла його дочка ОСОБА_2 . Спадщина складається з 1/4 частки житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 550.
Згідно з договором дарування від 16 червня 2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Ніжинського районного нотаріального округу Чернігівської області Бублик В.М., ОСОБА_7 подарувала ОСОБА_2 5/16 часток житлового будинку АДРЕСА_2 (а.с. 53-54).
Заочним рішенням Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 13 грудня 2016 року задоволено позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про компенсацію вартості 1/2 частки автомобіля; стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 компенсацію 1/2 частки вартості автомобіля марки LANDMARK SUV 4WD BQ6473SG, 2007 року випуску, в розмірі 98 145 грн та понесені нею витрати зі сплати судового збору в сумі 982 грн (а.с. 5-6).
Рішенням Апеляційного суду Чернігівської області від 29 травня 2017 року задоволено апеляційну скаргу ОСОБА_1 , змінено заочне рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 13 грудня 2016 року шляхом викладення першого та другого абзаців його резолютивної частини в наступній редакції: «Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про компенсацію вартості 1/2 частки автомобіля задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 компенсацію 1/2 частки вартості автомобіля марки LANDMARK SUV 4WD BQ6473SG, 2007 року випуску, в розмірі 68 740,70 грн та понесені нею судові витрати зі сплати судового збору в сумі 687,40 грн». В іншій частині заочне рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 13 грудня 2016 року залишено без змін (а.с. 7).
Звертаючись з даним позовом ОСОБА_1 указував на те, що колишнє подружжя не дійшло згоди щодо добровільного поділу всього набутого під час шлюбу майна, зокрема, йому слід компенсувати половину вартості робіт і матеріалів збудованого та реконструйованого домоволодіння АДРЕСА_2 , а також стягнути на його користь половину грошових коштів в сумі 3 000 доларів США, які забрала відповідачка самовільно із сейфу в будинку.
Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист цивільного інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені ч. 2 ст. 16 ЦК України.
Відповідно до приписів ст. 3, 4 ЦПК України захисту підлягають порушене, невизнане або оспорюване право особи чи інтерес, а також державний чи суспільний інтерес.
Згідно зі ст. 22 КпШС України майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном.
Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку.
У ст. 24 КпШС України передбачено, що майно, яке належало кожному з подружжя до одруження, а також одержане ним під час шлюбу в дар або в порядку успадкування, є власністю кожного з них. Роздільним майном кожного з подружжя є також речі індивідуального користування (одяг, взуття тощо), хоча вони і були придбані під час шлюбу за рахунок спільних коштів подружжя, за винятком коштовностей та предметів розкоші. Кожний з подружжя самостійно володіє, користується і розпоряджається належним йому роздільним майном.
Статтею 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
За змістом ч. 1, 2 ст. 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним з подружжя.
Згідно зі ст. 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
Згідно зі статтею 62 СК України якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Якщо один із подружжя своєю працею і (або) коштами брав участь в утриманні майна, належного другому з подружжя, в управлінні цим майном чи догляді за ним, то дохід (приплід, дивіденди), одержаний від цього майна, у разі спору за рішенням суду може бути визнаний об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Втручання у право власності може бути визнано обґрунтованим та здійсненим із дотриманням балансу інтересів подружжя у разі наявності у сукупності двох факторів: 1) істотність збільшення вартості майна; 2) таке збільшення вартості пов`язане зі спільними трудовими чи грошовими затратами або затратами другого з подружжя, який не є власником.
Як трудові затрати необхідно розуміти особисту чи спільну трудову діяльність подружжя. Така діяльність може бути направлена на ремонт майна, його добудову чи перебудову, тобто дії, що привели до істотного збільшення вартості такого майна.
Грошові затрати передбачають внесення особистих чи спільних коштів на покращення чи збільшення майна. Наявність істотного збільшення вартості є оціночним поняттям, тому у кожній конкретній справі рішення про задоволення чи відмову у задоволенні позову приймається судом з урахуванням усіх її обставин.
Істотність має визначальне значення, оскільки необхідно враховувати не лише збільшення остаточної вартості в порівнянні з первинною оцінкою об`єкта, однак співвідносити і у співмірності з одиницями тенденцій загального удорожчання конкретного майна, інфляційними процесами, якісні зміни характеристик самого об`єкта та ту обставину, що первинна оцінка чи сам об`єкт стають малозначними в остаточній вартості об`єкта власності чи у остаточному об`єкті.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 22 вересня 2020 року у справі № 214/6174/15-ц зазначила, що істотність збільшення вартості майна підлягає з`ясуванню шляхом порівняння вартості майна до та після поліпшень внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя. Тобто, істотність збільшення вартості має відбутися така, що первинний об`єкт нерухомості, який належав одному з подружжя на праві приватної власності, розчиняється, нівелюється, втрачається чи стає настільки несуттєвим, малозначним у порівнянні із тим об`єктом нерухомого майна, який з`явився під час шлюбу у результаті спільних трудових чи грошових затрат подружжя чи іншого з подружжя, який не є власником.
За загальним правилом мають враховуватися здійснені капітальний ремонт чи переобладнання житла, тобто, значне перетворення об`єкта нерухомості.
Поточний ремонт житла, зміна його призначення з житлового на нежитлове без капітального переобладнання не створюватиме підстав для визнання такого об`єкта спільною сумісною власністю подружжя, оскільки значних перетворень сам об`єкт у такому разі не зазнає і не можна вважати ці перетворення такими, що істотно збільшили вартість особистого майна однієї зі сторін.
У такому випадку, якщо суд встановить наявність понесених витрат з боку іншого подружжя – не власника, однак не визнає їх істотними, то інший з подружжя може вимагати грошової компенсації понесених затрат, якщо такі затрати понесені під час перебування у шлюбі.
Другий чинник істотності такого збільшення вартості має бути пов`язаний із спільними затратами грошових коштів або трудовими затратами. Сам факт перебування осіб у шлюбі у період, коли особисте майно чи його вартість істотно збільшилася, не є підставою для визнання його спільним майном.
Істотне збільшення вартості майна обов`язково і безумовно має бути наслідком спільних трудових чи грошових затрат або затрат іншого, не власника майна, з подружжя. Тобто, вирішальне значення має не факт збільшення вартості сам по собі у період шлюбу, а правова природа збільшення такої вартості, шляхи та способи збільшення такої вартості, зміст процесу збільшення вартості майна.
Збільшення вартості майна внаслідок коливання курсу валют, зміни ринкових цін та інші чинники, які не співвідносяться з обсягом грошових чи трудових затрат подружжя чи іншого, невласника, з подружжя, у майно, не повинні враховуватися у зв`язку з тим, що за статтею 62 СК України не визнаються підставами для визнання особистого майна одного з подружжя спільним майном.
В іншому випадку, у разі збільшення вартості майна внаслідок тенденції загального удорожчання об`єктів нерухомості, інфляційних та інших об`єктивних процесів, не пов`язаних з внесками подружжя чи одного з них, визнання особистого майна одного з подружжя спільною сумісною власністю подружжя спричинить, непропорційне втручання у право власності на майно одного з подружжя, який набув таку власність до шлюбу.
Приписами ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України.
Проаналізувавши вищенаведені норми та перевіривши обставини справи у сукупності, колегія суддів приходить до переконання, що висновок районного суду про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 ґрунтується на матеріалах справи та відповідає вимогам закону.
Матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували в зареєстрованому шлюбі з 23 січня 1997 року по 01 серпня 2014 року.
Після реєстрації шлюбу ОСОБА_1 був зареєстрований і проживав у будинку батьків колишньої дружини, який розташований по АДРЕСА_3 , який на праві власності належав членам колгоспного двору: ОСОБА_3 – голові колгоспного двору, та його членам – ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_2 . 
Відповідно до довідки сільського голови Безуглівської сільської ради Ніжинського району Чернігівської області від 21 вересня 2016 року, станом на 15 квітня 1991 року, у будинковолодінні АДРЕСА_2 проживали та були зареєстровані: ОСОБА_3 – голова колгоспного двору (помер ІНФОРМАЦІЯ_1 ), ОСОБА_4 – його дружина (померла ІНФОРМАЦІЯ_2 ), ОСОБА_5 – син (помер ІНФОРМАЦІЯ_3 ), ОСОБА_2 – дочка. 
З технічного паспорту на вказане домоволодіння, зокрема, характеристики будинку, господарських будівель та споруд вбачається, що їх будівництво здійснювалось в період 1968 – 2003 роки.
ОСОБА_1 , посилаючись на перебування у шлюбі з ОСОБА_2 ,  проживання у будинку по АДРЕСА_3 , покази допитаних свідків та висновок експертизи, указує, що за особисті грошові кошти здійснив ремонт і поліпшення об`єктів нерухомості, тому має право на компенсацію вартості 1/2 частини будівельних матеріалів та робіт. 
Разом з тим, за матеріалами справи встановлено, що спірна садиба на час проживання в ній позивача мала статус «колгоспного двору» та чотирьох власників. 
Допитані в суді першої інстанції свідки указували, що будівельні роботи у будинку проводилися у 1997-1998 роках, у садибі мешкали батьки відповідачки, сторони ( ОСОБА_1 і ОСОБА_2 ) разом з дітьми. Зазначали, що ОСОБА_2 брав участь у будівництві, ОСОБА_4 займалася господарством. Їх покази не стосувались джерел походження коштів, за які здійснювалося придбання будівельних матеріалів та оплата за виконані роботи.
Колегія суддів погоджується з доводами відзиву на апеляційну скаргу щодо того, що участь ОСОБА_1 у проведенні ремонтних робіт не може регламентуватись лише нормами сімейного права з огляду на те, що позивач не перебував у сімейних стосунках з батьками відповідачки та її братом. Отже, з огляду на роз`яснення постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 4 жовтня 1991 року «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» позивач  має право на відшкодування своїх затрат на будівництво, якщо надавав допомогу забудовнику не безоплатно. 
Таким чином, ОСОБА_1 в ході судового розгляду мав довести як факт надання допомоги, так і її небезоплатність.  
За клопотанням позивача проведено судову будівельно-технічну експертизу № 6-12 від 30 червня 2021 року, за висновками якої будівельна вартість об`єктів дослідження, а саме: житлової прибудови «А 1», прибудови «а 2», тамбуру «а 3», тамбуру «а 4», сараю «Е», вбиральні «У 1», душу «Д», огорожі «№5», хвіртки «№6», воріт «№7» становить 931 087,00 грн; залишкова вартість надвірних будівель та споруд – 236 129,00 грн; вартість перебудови даху всього будинку літ. «А» - 49 271,77 грн, вартість матеріалів – 27 188,45 грн; вартість перебудови даху сараю літ. «Б» - 41 438,74 грн, вартість матеріалів – 22 334,14 грн; вартість облицювання будинку літ. «А» цеглою – 37 220,99 грн, вартість матеріалів – 18 246,99 грн (а.с. 73–84).
Наданий експертний висновок містить будівельну і залишкову вартість об`єктів дослідження, проте не містить інформації щодо період часу виконання робіт. Цим висновком не визначалась дійсна вартість садиби  як до, так і після проведення прибудов та реконструкції. Колегія суддів виходить з того, що доказуванню підлягають як те, що поліпшення виконані під час шлюбу, так і те, що вони здійснені за рахунок спільних коштів подружжя та відповідно є спільною сумісною власністю. Позивачем не спростовано у належний спосіб доводи відповідачки про те, що заявлена ОСОБА_1 до стягнення вартість 1/2 частини будівельних матеріалів та робіт виконана не особисто позивачем, а всіма членами колишнього колгоспного двору. 
Апеляційний суд погоджується з доводами сторони відповідача про те, що позивачем не надано жодного доказу на підтвердження того, що під час шлюбу з ОСОБА_2 . ОСОБА_1 працював та мав заробіток для утримання родини та оплати будівельних матеріалів та виконаних ремонтних робіт.
Первинні платіжні документи, які б свідчили про придбання позивачем будівельних матеріалів, договори про надання ремонтних послуг та їх оплату або інші угоди на підтвердження виконаних робіт у матеріалах даної цивільної справи відсутні.
Таким чином, суд першої інстанції правильно зазначив у своєму рішенні, що покази допитаних в суді першої інстанції свідків та висновок будівельно-технічної експертизи № 6-12 від 30 червня 2021 року доводів позову не підтверджують.
Виходячи з наведеного, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивач не довів належними доказами понесення трудових чи грошових затрат на поліпшення домоволодіння АДРЕСА_2 в заявленому розмірі та їх істотність.
Обґрунтованим є також висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні вимог ОСОБА_1 про стягнення з ОСОБА_2 3 000 доларів США. Апеляційний суд погоджується з мотивами суду першої інстанції щодо відсутності доказів на підтвердження доводів позову про наявність в спільній сумісній власності подружжя зазначених коштів та їх привласнення відповідачкою.
Ураховуючи наведені обставини, апеляційний суд приходить висновку про те, що доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на відповідних положеннях законодавства, рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстави для його скасування відсутні.
Вирішуючи заявлене у відзиві клопотання представника відповідачки про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000 грн, колегія суддів виходить з наступного.
Статтею 141 ЦПК України визначений порядок розподілу витрат між сторонами. Так, у разі відмови в позові судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на позивача (п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК).
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України).
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 137 ЦПК України).
Згідно з приписами ч.ч. 4, 5, 6 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог ч. 4 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у пункті 95 рішення у справі «Баришевський проти України», пунктах 34-36 рішення у справі «Гімайдуліна і інші проти України», пункт 80 рішення у справі «Двойних проти України», пункті 88 рішення у справі «Меріт проти України» заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Представництво інтересів відповідачки ОСОБА_2 у суді апеляційної інстанції адвокат Гринь Л.В. здійснювала на підставі ордеру серії СВ № 1043648 від 10 лютого 2023 року, договору про надання правничої (правової) допомоги від 05 лютого 2023 року (а.с. 210, 213 зворот - 216).
Відповідно до п. 4.3, 4.7. договору про надання правничої (правової) допомоги від 05 лютого 2023 року, за надання правничої (правової) допомоги відповідно до даного договору клієнт сплачує АК «Гринь та партнери» гонорар у фіксованій сумі у розмірі 10 000 грн за підготовку та ведення справи у суді апеляційної інстанції. Оплата гонорару, а також додаткових витрат, відповідно до даного договору, здійснюється упродовж (не пізніше) одного місяця з дня ухвалення судового рішення або упродовж п`яти днів з дня виставлення рахунку-фактури про оплату послуг.
Згідно із звітом про виконані роботи по договору про надання правничої (правової) допомоги від 05 лютого 2023 року, об`єм виконаної роботи становить: консультація клієнта, узгодження правової позиції з клієнтом; вивчення та правовий аналіз наданих клієнтом документів; пошук та аналіз актуальної судової практики з питань застосування законодавства у спірних правовідносинах; підготовка та складання відзиву на апеляційну скаргу, вивчення апеляційної скарги та підготовка власної позиції; складання процесуальних документів, які необхідні по справі (пояснення, клопотання); виготовлення сканкопій чи фотокопій документів та посвідчення документів; подача документів до суду; супровід справи у суді апеляційної інстанції, а всього 10 000 грн (а.с. 216 зворот – 217).
При розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань (ч. 1 ст. 182 ЦПК України).
Тобто, саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду у справі №755/9215/15-ц (провадження 14-382цс19) від 19 лютого 2020 року).
Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності.
Під час апеляційного розгляду сторона позивача клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу не заявляла. 
Ураховуючи наявність встановленого фіксованого розміру гонорару, факт отримання відповідачкою необхідних юридичних послуг, а також відсутність клопотання позивача про зменшення таких витрат у зв`язку з їх неспівмірністю, колегія суддів вважає за необхідне стягнути з позивача на користь відповідачки 10 000 грн у відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції.
Керуючись ст.  141, 367, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України,-

                                 П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 09 листопада 2022 року – без змін.
Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_2 ( АДРЕСА_5 , РНОКПП НОМЕР_3 ) 10 000 (десять тисяч) грн 00 коп. у відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 20 березня 2023 року.

Головуюча                                                                Н.В. Шитченко

Судді                                                                         Н.В. Висоцька

                                                                                  О.Є. Мамонова