ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1636/23 Справа № 219/1671/21 	  	Суддя у 1-й інстанції - Конопленко О.С. Суддя у 2-й інстанції - Кішкіна І. В.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 січня 2023 року                                                                 м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Кішкіної І.В.,
суддів Агєєва О.В., Корчистої О.І.,
за участю секретаря судового засідання Шумило І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу №219/1671/21 за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Артемсіль» про визнання наказу про звільнення незаконним, його скасування, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за апеляційною скаргою Державного підприємства «Артемсіль» на рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 13 грудня 2021 року (суддя Конопленко О.С., повний текст рішення складено 30 грудня 2021 року),

в с т а н о в и в :

У лютому 2021 року ОСОБА_1 звернулась до Артемівського міськрайонного суду Донецької області з позовом до ДП «Артемсіль» про визнання наказу про звільнення незаконним, його скасування, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 22 червня 2018 року вона прийнята до ДП «Артемсіль» на посаду старшого референта відділу електронного документообігу та контролю управління, 09 листопада 2018 року переведена на посаду заступника начальника планово-економічного відділу управління ДП «Артемсіль». 25 січня 2021 року її звільнено на підставі наказу №9, у зв`язку зі скороченням штату або чисельності працівників (пункт 1 статті 40 КЗпП України). Вважає, що у вказаному наказі зазначені одразу дві самостійні причини звільнення: скорочення штату або чисельності працівників, що не відповідає вимогам закону. Такий же запис міститься у її трудовій книжці, що суперечить пункту 2.29 чинної Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, та свідчить про те, що на підприємстві не видавався наказ про скорочення чисельності чи скорочення штату працівників, в якому було б конкретно вказано, за якою саме підставою вона повинна бути звільнена – за скороченням чисельності чи за скороченням штату, що не є тотожними термінами. Крім того, оскаржуваний наказ містить посилання на наказ №383 від 27 жовтня 2020 року, який, в свою чергу не містить посилання на скорочення штату на підприємстві або чисельності працівників, а стосується затвердження структури підприємства та пов`язаних з цим заходів. При цьому, останнім наказом передбачалось створення комісії по переведенню працівників та скороченню на нові посади, яка повинна була стати до роботи 29 жовтня 2020 року, однак на думку позивачки, комісія не збиралась здійснювати покладений на неї обов`язок по переведенню працівників, оскільки 27 жовтня 2020 року відділом кадрів надано ОСОБА_1 персональне попередження з посиланням скорочення штату через зміну структури підприємства, однак наказ про скорочення штату на підприємстві не видавався, а відповідач не запропонував позивачці жодної з утворених чи доповнених наказом №383К посад. Проте, запропоновані їй 23 листопада 2020 року, 22 грудня 2020 року та 25 січня 2021 року посади не відповідали її кваліфікації або особливим вимогам до осіб, які можуть обіймати ці професії, а відтак, відповідач розраховував на те, що ОСОБА_1 відмовиться від переводу на вказані посади.
Крім того, 21 грудня 2020 року відповідачем видано наказ №556, яким наказано перемістити без наявності будь-яких на те поважних причин робочі місця осіб, яких у подальшому звільнили, до кабінету «з вентиляції» рудника, що також свідчить про намір адміністрації будь-яким (навіть незаконним) способом позбутися вказаних у наказі працівників. При цьому, відповідачем також не враховано той факт, що ОСОБА_1  має переважне право на залишення на роботі, оскільки вона має дві вищі освіти за спеціальностями «Прикладна математика» та «Економіка підприємства», постійно підвищувала кваліфікацію, має досвід керівної роботи, є учасником бойових дій та має на утриманні малолітню дитину, потребуючу лікування. Крім того, наказ про звільнення №9 від 25 січня 2021 року складений з порушенням чинного законодавства: чинного ДСТУ 4163-2003 Вимоги до оформлювання документів, що поширюється на складання наказів у державному підприємстві, пунктом 5.23 якого передбачено, що підпис складається з назви посади особи, яка підписує документ (повної, якщо документ надруковано не на бланку, скороченої – на документі, надрукованому на бланку), особистого підпису, ініціалу(-ів) і прізвища. Однак у оскаржуваному наказі наявний підпис керівника, але не вказана назва посади керівника, та не вказані ініціали особи, яка підписала наказ. 
Вважаючи, що звільнення проведено без дотримання вимог КЗпП України, ОСОБА_1 просила суд визнати незаконним та скасувати наказ Державного підприємства «Артемсіль» №9 від 25 січня 2021 року про звільнення позивача з посади заступника начальника планово-економічного відділу управління ДП «Артемсіль» у зв`язку зі скороченням чисельності або штату працівників згідно пункту 1 статті 40 КЗпП України; поновити позивачуку на посаді заступника начальника планово-економічного відділу управління ДП «Артемсіль» з 26 січня 2021 року; стягнути з відповідача на користь позивачки середній заробіток за час вимушеного прогулу з 26 січня 2021 року по день постановлення рішення суду без урахування суми податків, страхових та інших обов`язкових платежів та судовий збір на користь держави. 
Рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 13 грудня 2021 року позов ОСОБА_1 до Державного підприємства «Артемсіль» про визнання наказу про звільнення незаконним, його скасування, поновлення позивача на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу задоволено.
Визнано незаконним та скасовано наказ Державного підприємства «Артемсіль» №9 від 25 січня 2021 року про звільнення ОСОБА_1 з посади заступника начальника планово-економічного відділу управління ДП «Артемсіль» у зв`язку зі скороченням чисельності або штату працівників згідно пункту 1 статті 40 КЗпП України.
Поновлено ОСОБА_1 на посаді заступника начальника планово-економічного відділу управління ДП «Артемсіль» з 26 січня 2021 року.
Стягнуто з Державного підприємства «Артемсіль» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 26 січня 2021 року по день ухвалення рішення суду – 13 грудня 2021 року – в сумі 205003,68 грн з відрахуванням податків та інших обов`язкових платежів і зборів.
Вирішено питання про судові витрати.
Із вказаним рішенням не погодився відповідач ДП «Артемсіль» та оскаржив його в апеляційному порядку, в апеляційній скарзі просить скасувати рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 13 грудня 2021 року та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 залишити без задоволення. 
В обґрунтування доводів апеляційної скарги відповідач зазначає, що рішення суду першої інстанції є безпідставним, суд при ухваленні рішення керувався лише припущеннями, без належного вивчення та дослідження наданих сторонами доказів, з порушення норм процесуального та матеріального права. 
Посилається на те, що ДП «Артемсіль» була дотримана процедура скорочення штату. Так, позивачці 23 листопада 2020 року було вручено попередження про скорочення штату, однак вона відмовилась від запропонованих посад під особистий підпис та не виявила бажання перевестись на іншу посаду. У відповідача дійсно мали зміни в організації виробництва і праці та скорочення чисельності або штату працівників, що було досліджено судом першої інстанції. Відповідно до чинного законодавства суд не може аналізувати причини звільнення чи доцільність скорочення штату. ДП «Артемсіль» було виконано вимоги статті 22 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності», статей 49-4, 43 КЗпП України та направлено на адресу профспілки листи-повідомлення від 27 жовтня 2021 року №3859, від 28 жовтня 2020 року №27/11-01-156, якими попереджено профспілковий орган про майбутнє скорочення та запропоновано провести усі необхідні консультації. Цього ж дня відповідач ознайомив позивачку з наказом №383к від 27 жовтня 2020 року та помилково видав персональне попередження про скорочення штату. У подальшому у зв`язку з листом профспілки був виданий наказ №437к від 23 листопада 2020 року, яким внесено зміни до наказу №383к від 27 жовтня 2020 року, що стосувалися лише початку роботи комісії зі скорочення. 
Саме 23 листопада 2020 року на підприємстві почалася процедура скорочення чисельності і штату працівників, про що був попереджена позивачка.  Підстави звільнення не змінилися, винесення повторного наказу не вимагалося, порушень трудових прав позивачки не настало. Крім того, зазначає, що роботодавець не зобов`язаний пропонувати працівникові, що звільняється, всі вакантні робочі місця. Добір працівників є правом роботодавця, та одного небажання працівника зайняти запропоновану посаду для подання до власника вимоги про надання іншої роботи недостатньо. Власник вправі (а не зобов`язаний) при проведенні звільнення роботи перестановку працівників в межах однорідних професій та посад і перевести більш кваліфікованого працівника, посада якого скорочується, з його згоди на іншу посаду, звільнивши з неї з цих підстав менш кваліфікованого працівника.
Суд першої інстанції не прийняв до уваги обставини, відносно застосування положень статті 42 КЗпП України лише до працівників, які обіймають ідентичні (тотожні, однакові) посади, відповідач неодноразово наголошував на тому, що посада заступника начальника відділу планово-економічного відділу управління ДП «Артемсіль» була єдиною на підприємстві, тож застосування у такому випадку положень статті 42 КЗпП України до позивачки є помилковим. Тобто, судом не прийнято до уваги та не надано належної оцінки позиції відповідача, що у випадку ОСОБА_1 було здійснено скорочення штату, а не чисельності працівників, а саме, було скорочено посаду заступника начальника відділу планово-економічного відділу управління ДП «Артемсіль», яка була єдиною на підприємстві, тому її скорочення стосувалося тільки позивачки. Більш того, про те, що відбулося саме скорочення штату працівників зазначено й у персональному попереджені, отриманого ОСОБА_1 23 листопада 2020 року. Тому застосування частини першої статті 42 КЗпП України не обов`язковим для роботодавця.
Звертає увагу, що правила статті 42 КЗпП України не поширюються на випадки працевлаштування вивільнюваних працівників на новостворені посади оскільки в такому разі мова йде не про переважне право залишення на роботі, а про переважне право на працевлаштування на новій посаді, які не є тотожними. До того питання комплектації новоутворених відділів належить до виключної компетенції адміністрації, а вимоги статті 42 КЗпП України на зазначені вище правовідносини н поширюється. Положення статті 42 КЗпП України застосовується за наявності роботодавця працівників, які обіймають таку саму посаду або виконують таку саме роботу що і вивільнюваний працівник, а не будь яких інших.
Висновки суду першої інстанції є однобічними та необґрунтованими, оскільки судом не надано належної оцінки та не прийнято до уваги додаткові пояснення відповідача та надані копії посадових інстанцій та відповідно до вимог до кваліфікації визначених даними внутрішніми локальними актами підприємства. Зазначає, що у розумінні частини 2 статті 40, частин 1 та 3 статті 49-2 КЗпП пропонування посад (які не є вакантними) не є обов`язком роботодавця, а правом, при цьому прийняття працівників на таку посаду можливо лише за строковим договором. Тому, позиція суду першої інстанції щодо не пропонування позивачу вакантних посад при звільненні, спростовується тим, що така умова звільнення за скороченням штату як пропонування іншої роботи була дотримана відповідачем.
Представник відповідача ДП «Артемсіль» в судове засідання суду апеляційної інстанції не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений шляхом розміщення інформації на сайті суду (а.с. 195 том 4).
Позивачка ОСОБА_1 в судове засідання суду апеляційної інстанції не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, про що свідчить довідка про доставку електронного листа (а.с. 194 том 4) та шляхом розміщення інформації на офіційному сайті апеляційного суду (а.с. 195 том 4). 13 грудня 2022 року до апеляційного суду від ОСОБА_1 надійшла заява, в якій вона просить провести розгляд справи за її відсутності у зв`язку з неможливістю прибути до апеляційного суду через проходження військової служби за контрактом у Збройних Силах України (а.с. 197 том 4).
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за наступних підстав.
Згідно із частиною 3 статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно з частинами 1, 2 та 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Судом першої інстанції встановлено та як вбачається з матеріалів справи, що відповідно до трудової книжки серії НОМЕР_1 Дремова ОСОБА_2 з 22 червня 2018 року до 25 січня 2021 року перебувала у трудових відносинах з ДП «Артемсіль», де обіймала посади: старшого референта відділу електронного документообігу та контролю управління (до 09 листопада 2018 року) та заступника начальника відділу планово-економічного відділу управління (а.с. 14-15 том 1).
Наказом № 9 (розпорядженням) про припинення трудового договору (контракту) від 25 січня 2021 року керівником ДП «Артемсіль» ОСОБА_3 звільнено ОСОБА_1 з посади заступника начальника відділу планово-економічного відділу, причина звільнення: «Скорочення штату або чисельності працівників з виплатою місячної допомоги, за ст. 40 п. 1 КЗпП України», підстава звільнення: «Наказ № 383к від 27 жовтня 2020 року» (а.с. 16 том 1).
Відповідно до наказу №383 від 27 жовтня 2020 року «Про затвердження структури підприємства та пов`язаних з цим заходів» у зв`язку з затвердженням нової структури підприємства, яка була погоджена Міністерством розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України 23 жовтня 2020 року, зменшенню обсягу виробництва продукції та виникненню інших несприятливих кризових фінансово-економічних факторів та явищ, з метою вдосконалення організаційної структури підприємства, закріплення сформованих відносин підлеглості і взаємозв`язків між структурними підрозділами, затверджена нова структура ДП «Артемсіль». Відповідно до затвердженої структури скасовані деякі відділи та посади по управлінню ДП «Артемісль», в тому числі 1 штатна одиниця заступника начальника планово-економічного відділу. Згідно з пунктом 9 наказу у разі відмови працівників від переводу та продовження роботи в нових умовах трудовий договір припиняється згідно пункту 6 статті 36 КЗпП України або на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП України, там де відбувається скорочення штатної одиниці. Пунктами 7, 8 Наказу зобов`язано утворити комісію з переведення, та в разі необхідності скорочення працівників до 29 жовтня 2020 року (а.с. 17-23 том 1).
Зі змістом вказаного наказу ОСОБА_1 ознайомлено 27 жовтня 2020 року під особистий підпис, що вбачається з копії аркуша ознайомлення (а.с. 85-86 том 1).
27 жовтня 2020 року ОСОБА_1 вручено персональне попередження, згідно якого її повідомлено про те, що відповідно до наказу № 383к від 27 жовтня 2020 року у ДП «Артемсіль» здійснюється скорочення штату працівників через зміну структури підприємства, а посада, яку вона займає, підлягає скороченню, у зв`язку з чим після закінчення двомісячного терміну з моменту одержання цього персонального повідомлення вона підлягає звільненню з роботи на підставі пункту 1 частини 1 статті 40 КЗпП України (а.с. 24 том 1). 
Наказом №437к від 23 листопада 2020 року у зв`язку з отриманням повідомлення профспілкового органу та звернення голови профспілки щодо подовження початку роботи комісії, з метою недопущення порушень процедури скорочення чисельності або штату працівників, вирішено: п.8 викласти в новій редакції: «Утвореній комісії стати до роботи у термін 23 листопада 2020 року». У зв`язку з тим, що строк початку роботи комісії встановлено з 23 листопада 2020 року раніше надані персональні попередження вважати недійсними. Начальнику відділу кадрів Ушаковій Ю.В. на виконання п.10.2. Наказу №383к від 27 жовтня 2020 року «Про затвердження структури підприємства та пов`язаних з цим заходів» з дня початку роботи комісії повідомити працівників про їх звільнення у зв`язку зі скороченням чисельності або штату з вказівкою, що раніше надані персональні попередження є недійсними. Впродовж двомісячного терміну ознайомлювати та запропонувати працівникам, що підлягають скороченню, всі наявні на підприємстві вакансії (а.с. 24 зворот том 1).
23 листопада 2020 року ОСОБА_1 персональним попередженням було попереджено про скорочення штатів відповідно до наказу № 383к від 27 жовтня 2020 року в ДП «Артемсіль». Крім того, у вказаному повідомленні зазначено, що з дати отримання цього персонального попередження раніше надане попередження від 27 жовтня 2020 року слід вважати недійсним (а.с. 25 том 1).
Наказом № 556 від 21 грудня 2020 року робоче місце заступника начальника планово-економічного відділу ОСОБА_1 з 22 грудня 2020 року переміщене до кабінету заступника директора рудника з виробництва рудника 1.3 будівлі нарядної (а.с. 28 том 1).
Згідно з дипломом магістра серії НОМЕР_2 Дремова ОСОБА_2 у 2009 році закінчила Донецький національний університет і отримала повну вищу освіту за спеціальністю «Прикладна математика» та здобула кваліфікацію магістра прикладної математики. У 2011 році закінчила Донецькій національний університет і отримала базову вищу освіту за напрямом підготовки «Економіка підприємства» та здобула кваліфікацію бакалавра з економіки підприємства, що вбачається з копії диплома бакалавра серії НОМЕР_3 (а.с. 36-38 том 1).
З свідоцтва про народження серії НОМЕР_4 від 13 лютого 2013 року вбачається, що ОСОБА_1 є матір`ю ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . У дитини наявний діагноз: « ОСОБА_5 співдружня з вертикальним компонентом косоокість лівого ока. Гіперметропія слабкого ступеню, складний гіперметропічний астигматизм. Амбліопія слабкого ступеню лівого ока», що вбачається з копії виписки з амбулаторної корти № 103672/16 від 23 липня 2020 року (а.с. 41 том 1).
Відповідно до посвідчення серії НОМЕР_5 від 25 грудня 2015 року ОСОБА_4 є учасником бойових дій (а.с. 42 том 1).
Згідно з протоколом № 1 засідання комісії щодо скорочення посад працівників управління ДП «Артемсіль» через зміну структури підприємства від 23 листопада 2020 року ОСОБА_4 відмовилась від запропонованих їй станом на 23 листопада 2020 року вакансій на підприємстві (а.с. 95-104 том 1).
Під час засідання комісії щодо скорочення посад працівників управління ДП «Артемсіль» 02 грудня 2020 року та 08 грудня 2020 року позивачка перебувала на лікарняному, що вбачається з копій відповідних протоколів №№ 2, 3 та додатків до них (а.с. 105-112, 113-119 том 1).
Згідно з протоколом № 4 засідання комісії щодо скорочення посад працівників управління ДП «Артемсіль» через зміну структури підприємства від 22 грудня 2020 року ОСОБА_4 відмовилась від запропонованих їй станом на 22 грудня 2020 року вакансій на підприємстві (а.с. 120-128 том 1).
Відповідно до переліку вакансій станом на 22 грудня 2020 року по ДП «Артемсіль» існували вакансії: рудник №1,3, дільниця гірничих робіт; виробнича дільниця з помелу, переробки та навантаження солі: відділення з помелу та переробки солі контролер харчової продукції; машиніст конвеєра, стовбуровий (підземний), зайнятий на поверхні шахти; грохотник; прибиральник виробничих приміщень. Служба з ремонту та налагоджування устаткування, відділення залізничного транспорту. Виробнича дільниця з розфасування та затарювання солі: служба з ремонту та налагоджування устаткування; відділення з розфасування солі. Будівельний цех: маляр. АПК: місця, заброньовані для прийняття інвалідів. Рудник № 4: дільниця гірничих робіт; ставбур; комбайнова виїмка солі; Електропідстанція: електромонтер з ремонту та обслуговування електроустаткування. Виробнича дільниця з помелу, переробки та навантаження солі: відділення з розфасування та затарювання солі. Рудник № 7 загальнорудничий персонал. Виробнича одиниця з помелу, переробки та навантаження солі; виробнича дільниця з розфасування та затарювання солі; будівельний цех; дільниця гірничих робіт; механічний цех поверхневого комплексу. Рудник № 8: Виробнича одиниця з помелу, переробки та навантаження солі; парокотельня; дільниця гірничих робіт; АПК; виробнича дільниця з розфасування та затарювання солі. РБУ: допоміжна дільниця: будівельна дільниця; АПК; ДАТЦ. Управління: спорткомплекс, ВЕБ охорона, господарський відділ, Центральна лабораторія, відділ постачання, склади (а.с. 124-126 том 1).
З протоколу №1 від 18 січня 2021 року вбачається, що під час засідання комісії щодо скорочення посад працівників управління ДП «Артемсіль» позивачка перебувала у додатковій відпустці як учасник бойових дій (а.с. 129-137 том 1).
Згідно з протоколом № 2 засідання комісії щодо скорочення посад працівників управління ДП «Артемсіль» через зміну структури підприємства від 25 січня 2021 року ОСОБА_4 відмовилась від запропонованих їй станом на 25 січня 2021 року вакансій на підприємстві (а.с. 138-148 том 1). 
Згідно з наказом Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України з особового складу №190-п від 13 жовтня 2020 року, ОСОБА_6 призначено виконуючим обов`язки директора ДП «Артемсіль» з 13 жовтня 2020 року до призначення керівника цього підприємства в установленому законодавством порядку (а.с. 149 том 1).
Повідомленнями № 3859 від 27 жовтня 2020 року та № 27/11-01-156 від 28 жовтня 2020 року в.о. директора ДП «Артемсіль» ОСОБА_6 повідомила голову ППО ДП «Артемсіль» ОСОБА_7 та голову ППО незалежних профспілок гірників України ДП «Артемсіль» Рудковського Є.В. про те, що заплановано скоротити чисельність та штат працівників підприємства, в тому числі і у планово-економічному відділі – посаду заступника начальника відділу (а.с. 178, 179-180 том 1).
Листом №96 від 17 листопада 2020 року голова ППО ДП «Артемсіль» Попов А.П. надав відповідь в.о. директора ДП «Артемсіль» Луценко В.І. про те, що з метою суворого дотримання законодавства під час процедури скорочення чисельності або штату працівників, враховуючи листи повідомлення № 27/11-01-156 від 28 жовтня 2020 року та № 3859 від 27 жовтня 2020 року в порядку статті 49-4 КЗпП України, він не заперечує проти проведення майбутнього скорочення штату працівників за умовою внесення змін до Наказу № 383к від 27 жовтня 2020 року та встановлення початку роботи комісії з 23 листопада 2020 року, про що видати відповідний наказ (а.с. 181 том 1).
01 листопада 2020 року в.о. директора ДП «Артемсіль» Луценко В. затверджено штатний розпис керівників, професіоналів, фахівців та службовців виробничої одиниці Управління ДП «Артемсіль» Міністерство розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України на 2020 рік, у якому відділ планово-економічного відділу управління та посада заступника начальника відділу відсутні (а.с. 182-185 том 1).
Задовольняючи позові вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що будь-яких належних і допустимих доказів щодо надання пропозицій позивачці про усі наявні протягом строку попередження конкретні вакантні посади та про відмову від них позивачки відповідач не надав, тобто позивачку звільнено з роботи відповідно до наказу №383 к від 27 жовтня 2020 року з порушенням статей 40, 49-2 КЗпП України, тому заявлені позивачкою вимоги про скасування наказу про звільнення та поновлення на роботі (посаді) є обґрунтованими. 
Такий висновок суду першої інстанції є правильним та таким, що ґрунтується на вимогах чинного законодавства.
Пунктом 1 частини 1 статті 40 КЗпП України визначено, що трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.
Згідноі з частиною 2 статті 40 КЗпП України звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.
Відповідно до статті 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації працівник, за своїм розсудом, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно.
При скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці. При рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається працівникам з тривалим безперервним стажем роботи на даному підприємстві, в установі, організації (частини 1, 2 статті 42 КЗпП України).
У постанові Верховного Суду України від 09 серпня 2017 року у справі №6-1264цс17 викладена правова позиція, що «однією з найважливіших гарантій для працівників при скороченні чисельності або штату є обов`язок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника. Власник вважається таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 492 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо. Розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням відповідно до пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України, суди мають з`ясувати питання про те, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення. Відповідно до частини першої статті 42 КЗпП України при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці. При цьому роботодавець зобов`язаний запропонувати працівнику, який вивільнюється, всі наявні вакансії та роботи, які може виконувати працівник, тобто ті посади, які відповідають кваліфікації працівника».
Згідно із частиною 4 статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У постанові Верховного Суду від 18 лютого 2020 року в справі №226/1660/18 (провадження №61-7116св19) зазначено, що «однією з гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 51 КЗпП правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи. Згідно з пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням за пунктом 1 частини 1 статті 40 КЗпП, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за два місяці про наступне вивільнення. Положеннями частини 2 статті 40 КЗпП визначено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу. Власник вважається таким, що належно виконав вимоги частини 2 статті 40, частини 3 статті 49-2 КЗпП щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо».
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 лютого 2020 року у справі №226/1650/18 (провадження № 61-7838св19) вказано, що «суд при розгляді спору про поновлення працівника на роботі зобов`язаний перевірити наявність підстав для звільнення (чи мало місце скорочення або чисельності працівників), але він не наділений повноваженнями обговорювати питання про доцільність скорочення чисельності або штату працівників. Власник вважається таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо».
Отже, оскільки обов`язок з працевлаштування працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом частини 3 статті 49-2 КЗпП України роботодавець є таким, що виконав цей обов`язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з`явилися на підприємстві протягом цього періоду і які існували на день звільнення.
При цьому, оцінка того, чи користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі відповідно до частини 1 статті 42 КЗпП України здійснюється при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці.
У частині 3 статті 12, частин 1, 5, 6 статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно із частинами 1, 2 та 3 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
У разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу (частини 1, 2 статті 235 КЗпП України).
За змістом частини 1 статті 235 КЗпП України працівник підлягає поновленню на попередній роботі у разі незаконного звільнення, під яким слід розуміти як звільнення без законної підстави, так і звільнення з порушенням порядку, установленого законом.
Як вбачається з матеріалів справи, що відповідно до переліку вакансій станом на 02 грудня 2020 року у ДП «Артемсіль» (які надані відповідачем) існували вакансії: рудник №1,3 - виробнича одиниця з затарювання солі: прибиральник виробничих приміщень 1 штатна одиниця, виробнича дільниця з помелу, переробки та навантаження солі складач поїздів 1 штатна одиниця. Рудник № 4, дільниця гірничих робіт: електрослюсар (слюсар) та з ремонту устаткування, 4р. (електрик) 1 штатна одиниця.
Відповідно до переліку вакансій станом на 08 грудня 2020 року у ДП «Артемсіль» існували вакансії: рудник № 1,3, виробнича одиниця з затарювання солі: прибиральник виробничих приміщень 1 штатна одиниця, виробнича дільниця з розфасування, та затарювання солі слюсар ремонтник 1 штатна одиниця. Рудник № 4, дільниця гірничих робіт: електрослюсар (слюсар) та з ремонту устаткування, 4р. (електрик) 1 штатна одиниця. Рудник № 7 дільниця гірничих робіт: електрослюсар (слюсар) та з ремонту устаткування, 4р. (електрик) 1 штатна одиниця. Дільниця з помелу, переробки та навантаження солі: прибиральник території 0,75 штатної одиниці. РБУ допоміжна дільниця: комірник-1 одиниця. ДАТЦ: машиніст автовишки та автогідропідіймач, 5 р. 1 штатна одиниця.
Відповідно до переліку вакансій станом на 22 грудня 2020 року у ДП «Артемсіль» існували вакансії: рудник №1, 3, дільниця гірничих робіт; виробнича дільниця з помелу, переробки та навантаження солі: відділення з помелу та переробки солі контролер харчової продукції; машиніст конвеєра, стовбуровий (підземний), зайнятий на поверхні шахти; грохотник; прибиральник виробничих приміщень. Служба з ремонту та налагоджування устаткування, відділення залізничного транспорту. Виробнича дільниця з розфасування та затарювання солі: служба з ремонту та налагоджування устаткування; відділення з розфасування солі. Будівельний цех: маляр. АПК: місця, заброньовані для прийняття інвалідів. Рудник № 4: дільниця гірничих робіт; ставбур; комбайнова виїмка солі; Електропідстанція: електромонтер з ремонту та обслуговування електроустаткування. Виробнича дільниця з помелу, переробки та навантаження солі: відділення з розфасування та затарювання солі. Рудник № 7 загальнорудничий персонал. Виробнича одиниця з помелу, переробки та навантаження солі; виробнича дільниця з розфасування та затарювання солі; будівельний цех; дільниця гірничих робіт; механічний цех поверхневого комплексу. Рудник № 8: Виробнича одиниця з помелу, переробки та навантаження солі; парокотельня; дільниця гірничих робіт; АПК; виробнича дільниця з розфасування та затарювання солі. РБУ: допоміжна дільниця: будівельна дільниця; АПК; ДАТЦ. Управління: спорткомплекс, ВЕБ охорона, господарський відділ, Центральна лабораторія, відділ постачання, склади.
Відповідно до переліку вакансій станом на 18 січня 2021 року у ДП «Артемсіль» існували вакансії: рудник №1, 3, рудник № 4; рудник № 7; рудник № 8 РБУ, ДАТЦ, Управління, всього 125,2 вакансій, з них 48,1 тимчасові, 3,6- інвалідні.
Відповідно до переліку вакансій станом на 25 січня 2021 року у ДП «Артемсіль» існували вакансії: рудник №1,3, рудник № 4; рудник № 7; рудник № 8 РБУ, ДАТЦ, Управління, всього 126,9 вакансій, з них 47,65 тимчасові, 4,2- інвалідні.
Згідно вказаних протоколів засідань комісії щодо скорочення штату працівників управління ДП «Артемісль» через зміну структури підприємства, ОСОБА_4 була присутня на засіданнях комісій 23 листопада 2020 року, 22 грудня 2020 року та 25 січня 2021 року, де їй були запропоновані наявні вакансії, однак позивачка від запропонованих посад відмовилась під особистий підпис. До вказаних протоколів додані списки запропонованих вакансій (на окремих аркушах) станом на вказані вище дати, а також на окремих аркушах – списки працівників, які підлягають скороченню, серед яких зазначена також і ОСОБА_4 як особа, яка відмовилась від запропонованих вакансій, та наявні її підписи. 
Разом з тим, з протоколів та доданих до них списків не вбачається, що вони надавались позивачці для ознайомлення під підпис, у зв`язку з чим неможливо встановити, чи дійсно їй пропонувались вказані у списках вакансії. 
При цьому суд першої інстанції слушно звернув увагу на ту обставину, що наказом №383к від 27 жовтня 2020 року були утворені нові відділи та утворені і доповнені посади, які, в силу освіти, наявної кваліфікації, досвіду роботи та спеціальних знань та умінь позивачка могла зайняти. Так, у штаті було утворено у відділі постачання управління закупівель та тендерних процедур 12 посад інженерів першої та другої категорії, в той час як раніше було 10 таких посад, дві з яких так і залишились вакантними по день звільнення позивачки. Також відділ збуту (маркетингу) було доповнено двома посадами (пункт 6 наказу): провідний економіст із збуту та економіст із збуту І категорії, і на порушення закону ці посади їй не були запропоновані.
Крім того, судом першої інстанції був досліджений журнал реєстрації наказів з особового складу, з якого вбачається, що було видано наступні накази: №9 від 27 жовтня 2020 року про прийняття на роботу начальника закупівель та тендерних процедур, №8 від 27 жовтня 2020 року про прийняття на роботу заступника директора з фінансово-комерційної діяльності, а також чисельні накази (розпорядження) про переведення на іншу роботу в період з 27 жовтня 2020 року по 23 листопада 2020 року, серед яких містяться посади, які відповідали кваліфікаційному рівню позивачки та вона могла претендувати на їх зайняття (а.с. 3-182 том 3). Проте, позивачці такі посади відповідачем не пропонувались.
В свою чергу, відповідач, не заперечуючи, що у вказаний період позивачці не пропонувалось вакантні посади, у апеляційній скарзі прямо заперечує свій обов`язок з пропонування працівнику, посада якого скорочується, усіх наявних вакансій. При цьому зазначає у тому числі про невідповідність ОСОБА_4 кваліфікаційним вимогам.
Однак апеляційний суд зазначає, що з урахуванням вимог трудового законодавства у справах, у яких оспорюється незаконність звільнення, саме відповідач повинен довести, що звільнення відбулося з дотриманням законодавства про працю. Проте відповідачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження своїх заперечень стосовно того, що позивачці були запропоновані усі можливі посади чи що позивачка не відповідає певним кваліфікаційним вимогам та не має можливості виконувати зазначену вище роботу.
Тобто, відповідач вимоги, передбачені статті 49-2 КЗпП України не виконав, оскільки не запропонував ОСОБА_4 роботу за відповідною професією чи спеціальністю, а доводи апеляційної скарги, що вивільнення працівника відбулося з дотриманням вимог статті 49-2 КЗпП України, не знайшли свого підтвердження з урахуванням встановлених обставин справи.
Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідач створив умови для зайняття вказаних посад у новоствореному відділі та ухилився від здійснення пропозиції щодо переведення ОСОБА_4 на вакантні посади, з огляду на її високу кваліфікацію.
У Постанові Верховного Суду від 31 січня 2018 року у справі №824/3229/14а викладено висновок про те, що зміни в організації виробництва і праці не можуть бути підставою зловживань та незаконного звільнення працівників, а незначні розширення в діяльності відповідача не є змінами в організації виробництва та праці. Тобто, скорочення чисельності або штату працівників, безумовно, є правом роботодавця, однак це не має бути підставою для зловживань та незаконного звільнення працівника.
Вказане вище співпадає з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 21 лютого 2020 року у справі №761/25605/17, провадження №61-12187св19.
Зі штатного розпису, який введено в дію 01 вересня 2020 року, вбачається наявність багатьох посад, на які мала претендувати позивачка, враховуючи її кваліфікаційний рівень, освіти та досвід роботи на підприємстві. При цьому згідно наказу №383к від 27 жовтня 2020 року скасовувалась одна посада заступника начальника планово-економічного відділу. ОСОБА_4 займала посаду саме заступника начальника планово-економічного відділу. Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідачем не доведено та не обґрунтовано дотримання статті 42 КЗпП України при визначенні, що саме її посада була скасована. Суд першої інстанції дійшов слушного висновку, що відповідач не виконавши вимоги статті 42 КЗпП України до скорочення штату працівників, порушив встановлену законом процедуру звільнення за пунктом 1 частини 1 статті 40 КЗпП України, не провівши порівняльний аналіз продуктивності праці і кваліфікації тих працівників, які залишилися на роботі на відповідних посадах посаді ОСОБА_4 , яку у наступному звільнили.
Оцінивши усі надані сторонами докази у їх сукупності, суд встановив, що відповідачем при звільненні позивачки порушено порядок та процедуру звільнення за статті 40 частини 1 пункту 1 КЗпП України. Відповідач порушив вимоги статті 40, 42 ,49-2 КЗпП України та не надав суду доказів на підтвердження його доводів щодо надання пропозицій позивачці про усі наявні протягом строку попередження конкретні вакантні посади та про відмову від них позивачки.
За таких обставин суд першої інстанції зробив правильний висновок про порушення відповідачем процедури звільнення позивачки на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП України та трудових прав позивачки, що є підставою для визнання незаконним наказу про її звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
Безпідставними є також доводи апеляційної скарги відповідача про те, що суд першої інстанції не прийняв до уваги обставини відносно застосування положень статті 42 КЗпП України лише до працівників, які обіймають ідентичні (тотожні, однакові) посади, посада заступника начальника планово-економічного відділу управління була єдиною на підприємстві, тож застосування у такому випадку положень статті 42 КЗпП України до позивачки є помилковим, оскільки судом першої інстанції в рішенні зазначено, що реалізація переважного права на залишення на роботі з урахуванням стажу та досвіду роботи працівника може мати місце у ситуації, коли скорочення штату стосується кількох аналогічних посад, а скороченню підлягає лише посада позивачки.
Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правових висновків суду та зводяться до незгоди скаржника та переоцінки доказів.
За таких обставин, встановивши фактичні обставини, суди першої правильно визначив правову природу цивільних відносин між сторонами, та ухвалив рішення, що відповідає вимогам законодавства. Тому доводи апеляційної скарги щодо порушенням судом норм матеріального права є безпідставними.
Доводи апеляційної скарги за своїм змістом зводяться до незгоди з наданою судом першої інстанції оцінкою зібраних у справі доказів та встановлених на їх підставі обставин, спрямовані на доведення необхідності їх переоцінки, зокрема, надання переваги поданим стороною відповідача доказам та відхилення аргументів позивачки, які за доводами заявника є необґрунтованими.
Отже, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції правильно застосував норми матеріального права, якими регулюються спірні правовідносини, та дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позову.
Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)
Пункт 1 статті 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).
Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки судом першої інстанції повно та всебічно з`ясовано обставини справи, висновки суду відповідають обставинам справи, рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, подану апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. Підстав для скасування судового рішення не вбачається.
Також, відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини 1 статті 382 ЦПК України в резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції має бути зазначено розподіл судових витрат, понесених в зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції.
Згідно з частиною 13 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки апеляційний суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанцій, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.
Керуючись статтями 374, 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Державного підприємства «Артемсіль» залишити без задоволення.
Рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 13 грудня 2021 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 11 січня 2023 року.

Судді І.В. Кішкіна

О.В. Агєєв

О.І. Корчиста