ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 лютого 2023 року 
м. Київ
справа №380/7506/20
адміністративне провадження № К/990/19548/22 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача: Мартинюк Н.М.,
суддів - Жука А.В., Соколова В.М.,
розглянув у порядку письмового провадження у касаційній інстанції адміністративну справу №380/7506/20
за позовом ОСОБА_1 
до Офісу Генерального прокурора, Прокуратури Львівської області, Львівської обласної прокуратури
про визнання протиправними дій, скасування рішень та наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу
за касаційною скаргою ОСОБА_1 
на постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 3 травня 2022 року (головуючий суддя: Ніколін В.В., судді: Гінда О.М., Пліш М.А.).
УСТАНОВИВ:
І. Історія справи
У вересні 2020 року ОСОБА_1 пред`явив позов до Офісу Генерального прокурора, Прокуратури Львівської області, Львівської обласної прокуратури, у якому просить суд:
- визнати протиправними дії кадрової комісії з атестації прокурорів регіональних прокуратур, що полягають у недопущенні ОСОБА_1 до складання іспиту у формі анонімного тестування на загальні здібності та навички з використанням комп`ютерної техніки;
- визнати протиправними та скасувати рішення другої кадрової комісії з атестації прокурорів №69 від 2 квітня 2020 року про неуспішне проходження прокурором атестації за результатами складання іспиту у формі анонімного тестування з використанням компютерної техніки з метою виявлення рівня знань та умінь у застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора щодо ОСОБА_1 ;
- визнати протиправним і скасувати наказ №1401к від 14 серпня 2020 року прокурора Львівської області про звільнення ОСОБА_1 з посади прокурора відділу нагляду за додержанням законів територіальним органами поліції при провадженні досудового розслідування та підтриманням обвинувачення управління організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням прокуратури Львівської області та органів прокуратури;
- поновити ОСОБА_1 на посаді прокурора відділу нагляду за додержанням законів територіальним органами поліції при провадженні досудового розслідування та підтриманням обвинувачення управління організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням прокуратури Львівської області та в органах прокуратури або на іншій рівнозначній посаді в органах прокуратури з 19 серпня 2020 року;
- стягнути з Прокуратури Львівської області середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 19 серпня 2020 року до дня ухвалення судового рішення та поновлення на посаді;
- допустити негайне виконання рішення в частині поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу;
- здійснити розподіл судових витрат, які будуть понесені ним у зв`язку з розглядом справи.
Ухвалою від 29 жовтня 2020 року Львівський окружний адміністративний суд відкрив загальне позовне провадження у справі.
16 грудня 2021 року суд першої інстанції постановив ухвалу, відповідно до якої:
- задоволено клопотання ОСОБА_1 про зупинення провадження у справі;
- зупинено провадження у справі до набрання законної сили судовим рішенням у справі №640/19291/19.
Суд керувався пунктом 3 частини першої статті 236 Кодексу адміністративного судочинства України і виходив з того, що в провадженні Окружного адміністративного суду міста Києва перебуває справа №640/19291/19 за позовом ОСОБА_2 до Генеральної прокуратури України про визнання протиправним та скасування наказу №221 від 3 жовтня 2019 року «Про затвердження Порядку проходження прокурорами атестації», рішення у якій може вплинути на права й обов`язки сторін у справі ОСОБА_1 .
Не погодившись із цією ухвалою, Львівська обласна прокуратура оскаржила її в апеляційному порядку.
3 травня 2022 року Восьмий апеляційний адміністративний суд прийняв постанову, згідно з якою:
- задовольнив скаргу Львівської обласної прокуратури;
- скасував ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 16 грудня 2021 року про зупинення провадження;
- справу направив для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Апеляційний суд виходив з того, що зупинення провадження в цій справі є недоцільним і таким, що не відповідає завданням адміністративного судочинства, а рішення у справі №640/19291/19 не вплине на права й обов`язки позивача, який не успішно пройшов атестацію, і законність рішення, прийнятого на підставі наявних доказів.
Не погоджуючись з указаною постановою, ОСОБА_1 оскаржив її в касаційному порядку.
Скаржник просить скасувати постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 3 травня 2022 року та залишити в силі ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 16 грудня 2021 року.
Обґрунтовуючи касаційну скаргу, ОСОБА_1 покликається на порушення апеляційним судом норм процесуального права. Вказує, що суд не повідомив його про дату розгляду справи в порядку письмового провадження й не звернув уваги на клопотання прокуратури, яка просила повідомити її про дату й час розгляду справи. Стверджує, що суд апеляційної інстанції помилково скасував законну й обґрунтовану ухвалу місцевого суду.
Ухвалою від 4 серпня 2022 року Суд відкрив касаційне провадження у справі.
Надалі Львівська обласна прокуратура подала відзив, у якому просить касаційну скаргу залишити без задоволення. Зазначає, що оскаржувана постанова є законною й обґрунтованою.
Офіс Генерального прокурора у відзиві на касаційну скаргу просить відмовити у її задоволення. Вказує на необґрунтованість доводів  і вимог скаржника.
Прокуратура Львівської області відзиву на касаційну скаргу не подала, копію ухвали про відкриття касаційного провадження отримала 10 серпня 2022 року.
ІІ. Мотиви Верховного Суду
Верховний Суд, переглянувши оскаржуване судове рішення в межах доводів і вимог касаційної скарги, на підставі встановлених фактичних обставин справи, відповідно до частини першої статті 341 КАС України, виходить із такого.
За правилами статті 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Згідно з приписами пункту 3 частини першої статті 236 КАС України суд зупиняє провадження у справі у разі об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.
Верховний Суд неодноразово зазначав, що під неможливістю розгляду справи до вирішення іншої справи слід розуміти те, що обставини, які розглядаються у такій іншій справі, не можуть бути встановлені адміністративним судом самостійно через обмеженість своєї юрисдикції щодо конкретної справи внаслідок непідвідомчості, обмеженості предметом позову, неможливості розгляду тотожної справи, певної черговості розгляду вимог тощо.
У спорах стосовно оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, пов`язаних із реалізацією Закону України від 19 вересня 2019 року №113-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» (далі - «Закон №113-IX»), зупинення провадження в адміністративних справах до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі може бути визнано необхідним за умов дійсної пов`язаності потенційного результату розгляду цього питання із фактичними обставинами адміністративної справи та належного обґрунтування судом необхідності такого зупинення.
Подібні висновки щодо застосування згаданих норм процесуального права висловлені Верховним Судом у постановах від 17 червня 2021 року у справі №640/23666/19, від 18 листопада 2021 року у справі №120/2101/20-а, від 7 липня 2022 року у справі №240/1284/21, від 12 липня 2022 року у справі №240/9762/20, від 14 липня 2022 року у справі №120/2525/20-а.
Суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що зупинення провадження в цій справі є недоцільним і таким, що не відповідає завданням адміністративного судочинства, а рішення у справі №640/19291/19 не вплине на права й обов`язки позивача, який не успішно пройшов атестацію, і законність рішення, прийнятого на підставі наявних доказів.
Верховний Суд вважає цей висновок обґрунтованим і таким, що відповідає обставинам справи.
Суд апеляційної інстанції, дійшовши висновку про відсутність підстав для зупинення провадження у справі, належним чином обґрунтував відсутність зв`язку між очікуваними судовим рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва за наслідками розгляду справи №640/19291/19 і предметом цього спору.
Суд зауважує, що у правовій позиції позивача фактичною підставою для зупинення провадження є посилання на проходження ним атестації відповідно до вимог Порядку №221, який оскаржується у адміністративній справі №640/19291/19. Однак, у чому полягають потреба зупинення провадження та взаємозв`язок указаної справи зі спірними правовідносинами, скаржник належним чином не обґрунтував.
Верховний Суд погоджується з судом апеляційної інстанції, що у цьому випадку відсутня об`єктивна неможливість розгляду справи до вирішення справи №640/19291/19 з огляду на те, що Порядок №221 наразі є чинним і регулює чіткі правила поведінки для визначеного кола осіб, а посилання суду скаржника на гіпотетичність визнання його протиправним і нечинним не містить під собою правового підґрунтя.
Крім цього, колегія суддів вважає, що суд апеляційної інстанції обґрунтовано виходив з того, що тривале зволікання з розглядом трудових спорів, різновидом яких є спори щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби, ставить під загрозу дотримання з боку України пункту 1 статті 6 Конвенції.
Апеляційний суд правильно зазначив, що зупинення провадження у справі щодо проходження публічної служби покладає на обох сторін надмірний тягар правової невизначеності. Так, орган, з якого звільнено особу, не може прийняти на цю посаду іншу особу з огляду на можливість поновлення на цій посаді попереднього працівника, а особа, яку звільнено, не розуміє перспективи свого подальшого проходження публічної служби та потреби у працевлаштуванні.
У зв`язку з цим, для даної категорії справ законодавством встановлено стислі процесуальні строки з метою своєчасного й оперативного розгляду: місячний строк для звернення до суду замість загального шестимісячного; віднесено такі справи до справ незначної складності зі зменшеними строками розгляду.
Тож висновок суду апеляційної інстанції стосовно того, що невиправдане зупинення провадження у справах цієї категорії є неприпустимим і не відповідає завданням адміністративного судочинства, є законним й обґрунтованим.
Водночас не знайшли підтвердження доводи скаржника про наявність обов`язкової підстави для скасування оскаржуваної постанови, зумовленої, на його думку, розглядом справи без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження.
Колегія суддів зауважує, що у цій справі апеляційна скарга була подана на ухвалу суду першої інстанції про зупинення провадження (пункт 11 частини першої статті 294 КАС України).
Порядок розгляду апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції визначений статтею 312 КАС України.
Відповідно до частини другої 312 КАС України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції, зазначені в пунктах 3, 6, 7, 11, 14, 26 частини першої статті 294 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження). З урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції може розглянути такі апеляційні скарги у судовому засіданні з повідомленням учасників справи.
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 не висловив бажання про розгляд справи за його участі і нічого не зазначав на предмет того, що розгляд справи вимагає участі сторін. 
На тлі цього колегія суддів не бачить підстав вважати, що розгляд судом апеляційної інстанції справи без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) порушив права позивача чи протирічив би вимогам процесуальному закону.
Тож, за наведеного правового регулювання й обставин справи, Верховний Суд констатує, що оскаржувана постанова відповідає критеріям законності й обґрунтованості і підстави для її скасування відсутні.
Відповідно до частини першої статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 341 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На основі викладеного Верховний Суд дійшов висновку про необґрунтованість касаційної скарги і відсутність підстав для її задоволення, тож оскаржувану постанову слід залишити без змін.
З огляду на результат касаційного розгляду судові витрати розподілу не розподіляються.
Керуючись статтями 341, 345, 349, 350, 355, 356, 359 КАС України,
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 3 травня 2022 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і не може бути оскаржена.

……………………………………

……………………………………

……………………………………
Н.М.          Мартинюк
А.В.          Жук
В.М.          Соколов,
Судді          Верховного Суду