ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 березня 2023 року
м. Київ
справа № 639/3788/20
провадження № 51- 3842 км 21
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                                   ОСОБА_1 ,
суддів                                               ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання   ОСОБА_4 ,
прокурора                                       ОСОБА_5 ,
в режимі відеоконференції
засудженого                                   ОСОБА_6 ,
захисника                                        ОСОБА_7 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу захисника                ОСОБА_8 , котрий діє в інтересах засудженого ОСОБА_9 , на вирок Харківського апеляційного суду від 7 червня 2021 року у кримінальному провадженні, дані про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за                                          № 12019220500001737, за обвинуваченням
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, котрий народився у м. Харкові, зареєстрований та проживає на                             АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 307 Кримінального кодексу України                    (далі - КК);
ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянки України, котра народилася у м. Харкові, зареєстрована та проживає на АДРЕСА_2 , раніше не судимої,
у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК.
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами 
першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Жовтневого районного суду м. Харкова від 17 вересня 2020 року                    ОСОБА_6  засудженого за ч. 2 ст. 307 КК із застосуванням положень ст. 69 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років. 
На підставі ст. 75 КК ОСОБА_6 звільнено від відбування покарання                            з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 3 роки та покладено обов`язки, передбачені п. 1, п. 2 ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК.
Цим вироком також засуджено ОСОБА_10 за ч. 2 ст. 307 КК, судове рішення щодо якої у касаційному порядку не оскаржується.
Прийнято рішення щодо речових доказів та процесуальних витрат.
Згідно з вироком ОСОБА_6 визнано винуватим у незаконному придбанні, зберіганні з метою збуту, а також незаконному збуті наркотичного засобу, вчиненому за попередньою змовою групою осіб, за таких обставин.
Зокрема, ОСОБА_6 , керуючись корисливим мотивом, діючи за попередньою змовою з ОСОБА_10 , в період з 1 жовтня по 28 листопада 2019 року,                            у невстановлений досудовим розслідуванням час, придбав у невстановленої досудовим розслідуванням особи, 2 згортки з наркотичним засобом, обіг якого обмежено - метадоном, вагою в перерахунку на масу речовини 0,0846 г та 0,1039 г,         і діючи згідно з відведеної йому ролі, сховав вказаний наркотичний засіб                              у спеціальних схованках в громадських місцях (один згорток біля будинку №41,                      а інший - біля будинку №94 на вул. Селянській у м. Харкові), які по мобільному телефону повідомив ОСОБА_10 . 
Потім, 28 листопада 2019 року ОСОБА_10 , після підтвердження перерахування грошових коштів у сумі 700 грн на електронний гаманець, передала відомості розташування наркотичного засобу особі під вигаданим ім`ям « ОСОБА_11 », яка діяла під контролем правоохоронних органів, по мобільному телефону шляхом надіслання SMS-повідомлень. Отриманими грошовими коштами в сумі 700 грн ОСОБА_6 та ОСОБА_10 розпорядились на власний розсуд.
7 червня 2021 року Харківський апеляційний суд скасував вирок Жовтневого районного суду м. Харкова від 17 вересня 2020 року щодо ОСОБА_6 в частині призначеного покарання та ухвалив новий вирок, за яким ОСОБА_6 засуджено за ч. 2 ст. 307 КК із застосуванням положень ст. 69 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 роківіз конфіскацією майна. 
У решті вирок місцевого суду залишено без зміни.
Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній захисник ОСОБА_8 , посилаючись на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості вчиненого злочину й особі засудженого, просить вирок апеляційного суду щодо ОСОБА_6 скасувати і призначити новий розгляд  у суді апеляційної інстанції. Стверджує, що поза увагою суду апеляційної інстанції залишилися характеризуючі особу дані та інші обставини, що пом`якшують покарання, зокрема й тяжкий матеріальний стан засудженого, що призвело до призначення ОСОБА_6 покарання, яке не відповідає вимогам закону через суворість.
Позиції інших учасників судового провадження
У судовому засіданні захисник ОСОБА_7 підтримала доводи касаційної скарги захисника ОСОБА_8 та просила її задовольнити.
Засуджений ОСОБА_9 також підтримав доводи касаційної скарги захисника.
Прокурор ОСОБА_5 заперечував проти задоволення касаційної скарги захисника, вказав на необґрунтованість її доводів та просив залишити вирок апеляційного суду щодо ОСОБА_6 без зміни. 
Мотиви Суду
Згідно зі ст. 433 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) суд касаційної інстанції переглядає судове рішення суду апеляційної інстанції у межах касаційної скарги, в якій не заперечується винуватість ОСОБА_6 у вчиненні злочину, за який його засуджено, кваліфікація вчиненого за ч. 2 ст. 307 КК, а також вид та розмір призначеного засудженому покарання за вказане кримінальне правопорушення у виді позбавлення волі на строк 5 років із конфіскацією належного йому майна.
Разом із тим, доводи касаційної скарги захисника ОСОБА_8 щодо неправильного застосування судом апеляційної інстанції закону України про кримінальну відповідальність, що призвело до невідповідності призначеного ОСОБА_6 покарання ступеню тяжкості вчиненого злочину й особі засудженого через суворість, є необґрунтованими.
Відповідно до вимог статей 50, 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути співмірним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.
Згідно з приписами ст. 75 КК (в редакції Закону № 1576-IX від 21 липня 2021 року) якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, переглянувши вирок місцевого суду в апеляційному порядку за апеляційною скаргою прокурора щодо неправильного застосування судом першої інстанції статей 69, 75 КК, а також незастосування додаткового покарання у виді конфіскації майна, що призвело до  м`якості призначеного ОСОБА_6 покарання, то вказаних вимог закону апеляційний суд дотримався.
Суд апеляційної інстанції, перевіривши доводи прокурора, дійшов умотивованого висновку про неможливість досягти мети заходу примусу без ізоляції ОСОБА_6 від суспільства, а тому обґрунтовано визнав рішення місцевого суду про застосування ст. 75 ККнеправильним та частково задовольнив вимоги сторони обвинувачення.
Скасовуючи вирок суду першої інстанції в частині звільнення ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання з випробуванням на підставі  ст. 75 КК, апеляційний суд, разом зі ступенем тяжкості вчиненого злочину, узяв до уваги конкретні обставини справи, характер протиправних дій винного, а саме те, що   ОСОБА_6 вчинив суспільно небезпечне діяння, спрямоване на розповсюдження у суспільстві наркотичних засобів, за попередньою змовою з іншою особою, що свідчить про його антисоціальну поведінку та небезпечність для суспільства.
З огляду на такі обставини у їх поєднанні, апеляційний суд обґрунтовано вирішив, що застосування до ОСОБА_6 положень ст. 75 КК та звільнення його від відбування покарання з випробуванням суперечить загальним засадам покарання і не забезпечить досягнення його мети і тому у цій частині скасував рішення місцевого суду.
При цьому, суд апеляційної інстанції не залишив поза увагою наявність обставин, що пом`якшують покарання - визнання вини, щире каяття, сприяння слідству, вчинення злочину внаслідок тяжкого збігу сімейних обставин та перебування в уразливому стані, а також врахував дані про особу винного котрий раніше не судимий, позитивно характеризується за місцем роботи та проживання, офіційно працевлаштований, має на утриманні матір, та погодився з розміром призначеного ОСОБА_6 місцевим судом покарання за ч. 2 ст. 307 КК із застосуванням положень ст. 69 КК у виді позбавлення волі на строк 5 років. Разом з цим, зваживши на корисливий мотив скоєного злочину апеляційний суд призначив ОСОБА_6 додаткове покарання у виді конфіскації майна. 
На думку колегії суддів, у даному конкретному випадку таке покарання відповідає вимогам статей 50, 65 КК, є співмірним характеру вчинених дій та даним про особу винного, справедливим, необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових кримінальних правопорушень. Правових підстав вважати його явно несправедливим через суворість немає. Переконливі аргументи, які би ставили під сумнів наведені висновки апеляційного суду і доводили необхідність зміни чи скасування вироку апеляційного суду, в касаційній скарзі захисника відсутні.
Вирок апеляційного суду в частині призначеного покарання достатньо вмотивований та відповідає вимогам статей 370, 420 КПК.
Підстав для застосування щодо ОСОБА_6 положень ст. 75 КК та звільнення його від відбування покарання з випробуванням, про що захисник ОСОБА_8 порушив питання у своїй касаційній скарзі, колегія суддів не вбачає.
За таких обставин, касаційна скарга захисника не підлягає задоволенню.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК, Суд
ухвалив:
Вирок Харківського апеляційного суду від 7 червня 2021 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни, а касаційну скаргу захисника ОСОБА_8 - без задоволення.
Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.
Судді:
 
ОСОБА_1                                           ОСОБА_2                                               ОСОБА_3