ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2661/23 Справа № 202/8561/22 	  	Суддя у 1-й інстанції - Кухтін Г.О. Суддя у 2-й інстанції - Деркач  Н. М.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
       08 лютого 2023 року                                                                м. Дніпро
Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючої судді Деркач Н.М.,
суддів: Ткаченко І.Ю., Пищиди М.М., 
за участю секретаря Усик А.Д.,

       розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпрі апеляційну скаргу  ОСОБА_1  на ухвалу Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 14 грудня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1  до ОСОБА_2  та ОСОБА_3  про стягнення заборгованості за договором позики , -  

В С Т А Н О В И В:

       В провадженні Індустріального районного суду м. Дніпропетровська перебуває позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення коштів. 
       Разом з матеріалами вказаної позовної заяви позивачем було подано заяву  про забезпечення позову, в обгрунтування якої зазначено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 мають перед ОСОБА_1 невиконані грошові зобов`язання у розмірі 1 885 415 грн, строк виконання яких настав 31 жовтня 2022 року. З метою уникнення виконання свого грошового обов`язку, а також з метою ухилення від відповідальності за невиконання свого обов`язку відповідачі можуть вдатись до відчуження свого майна, у зв`язку з чим заявник просив суд накласти арешт та заборону на відчуження усього нерухомого та рухомого майна, зокрема: домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 ; земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_2 ; накласти арешт та заборону на відчуження на все рухоме майно ОСОБА_2 , зокрема, на трактор 2010 року випуску, транспортний засіб марки Mazda, 2013 року випуску; накласти арешт та заборону на відчуження усього нерухомого майна, що перебуває у власності ОСОБА_3 ; накласти арешт на розрахункові рахунки ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в АТ КБ «Приватбанк» та АТ «Ощадбанк» в межах суми позовних вимог; накласти арешт та заборону на відчуження часток в уставному капіталі ТОВ «ОЛСМА-БУД», що належить ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . 
       Заявник запропонував зустрічне зобов`язання - внесення ним на депозитний рахунок суду грошових кошті у сумі 7 000 грн.
       Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 14 грудня 2022 року у задоволенні заяви про забезпечення позову відмовлено.
       Не погодившись з такою ухвалою суду першої інстанції, позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить її скасувати та постановити нову ухвалу про забезпечення позову.
       Апеляційна скарга обгрунтована тим, що судом першої інстанції не взято до уваги ціну позову 2 847 229 грн та не вжиття відповідачами заходів щодо початку розрахунку з позивачем протягом розгляду справи. Судом не зазначено які саме заходи забезпечення позову, які просив вжити позивач, є необгрунтованими. Також апелянт зазначив, що чинним законодавством не передбачено обов”язку заявника надавати докази вартості майна, за рахунок якого він просить забезпечити позов.
       Згідно з частиною 3 статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
       Відповідно до ст.367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
       Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість ухвали суду у межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково з наступних підстав.
       Відмовляючи у задоволенні заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що заявником не зазначено, яка вартість майна, за рахунок якого позивач просить забезпечити позов, на час звернення із позовом, що позбавляє суд можливості перевірити співмірність вказаних заходів забезпечення та заявлених позовних вимог. Також судом зазначено, що позивачем не надано доказів того, що невжиття відповідних заходів може утруднити чи унеможливити виконання можливого рішення суду у майбутньому.
       Колегія суддів не може погодитися з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.
       Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, тимчасових заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів заявників від можливих недобросовісних дій з боку відповідачів з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання можливого судового рішення, якщо його буде ухвалено на користь позивача, у тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.
       Забезпечення позову по суті є обмеженням суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.
       За змістом частин першої та другої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 150 ЦПК України позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно, належне відповідачеві.
       Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (частина третя статті 150 ЦПК України).
       У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. […] Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. […] Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».
       У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 травня 2021 року у справі № 914/1570/20 (провадження № 12-90гс20) зазначено, що «під забезпеченням позову розуміють сукупність процесуальних дій, що гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Таким чином, особам, які беруть участь у справі, надано можливість уникнути реальних ризиків щодо утруднення чи неможливості виконання рішення суду, яким буде забезпечено судовий захист законних прав, свобод та інтересів таких осіб. При цьому важливим є момент об`єктивного існування таких ризиків, а також того факту, що застосування заходів забезпечення позову є дійсно необхідним, що без їх застосування права, свободи та законні інтереси особи (заявника клопотання) будуть порушені, на підтвердження чого є належні й допустимі докази. Також важливо, щоб особа, яка заявляє клопотання про забезпечення позову, мала на меті не зловживання своїми процесуальними правами, порушення законних прав відповідного учасника процесу, до якого зазначені заходи мають бути застосовані, а створення умов, за яких не існуватиме перешкод для виконання судового рішення. Отже, при використанні механізму забезпечення позову учасники спору повинні належним чином обґрунтовувати підстави застосування відповідного заходу забезпечення позову у конкретній справі; зазначати обставини, які свідчать про те, що неприйняття зазначеного заходу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду; підтверджувати такі обставини належними й допустимими доказами».
       Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, яка звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
       При цьому при вирішенні питання про забезпечення позову, суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.
       Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі, з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.
       З виділених матеріалів справи вбачається, що позовними вимогами ОСОБА_1 є стягнення з відповідачів на його користь грошових коштів за договором позики. 
       З інформаційних довідок з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вбачається, що право власності на домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 та земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_2 зареєстроване за відповідачем. Також ОСОБА_2 належить право власності на трактор 2010 року випуску.
       Ураховуючи, що між сторонами існує спір про повернення грошових коштів у сумі 2 847 229 грн, невжиття заходів забезпечення позову може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.
       Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, з майновими наслідками заборони відповідачу здійснювати певні дії.
       Тобто посилання суду на те, що позивачем не надано доказів вартості майна відповідачів, за рахунок якого він просить забезпечити позов, у зв”язку з чим немає можливості визначитися щодо співмірності заходів забезпечення позову і позовних вимог, не грунтуються на вимогах закону.
       Враховуючи наявність у матеріалах справи доказів належності відповідачу ОСОБА_2 домоволодіння, земельної ділянки та трактору, беручи до уваги наявність спору та можливість відчуження відповідачем переліченого майна, що може утруднити виконання рішення суду по суті спору, колегія суддів вважає за необхідне заборонити відчуження домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_2 і трактора 2010 року випуску.
       Що стосується інших вимог заяви про забезпечення позову, то апеляційний суд вважає їх такими, що не підлягають задоволенню, оскільки матеріали справи не містять доказів наявності у власності відповідача автомобіля Мазда 6, 2013 року випуску, не визначено конкретно перелік майна відповідача ОСОБА_3 , щодо якого заявляються вимоги про накладення арешту та заборони відчуження. Також позивачем не надано доказів наявності у відповідачів розрахункових рахунків в АТ КБ “ПриватБанк” та АИ “Ощадбанк”.
       Крім того, позивачем заявлено вимогу про накладення арешту та заборону відчуження часток в уставному капіталі ТОВ “ОЛСМА-БУД”, що належить ОСОБА_4 та ОСОБА_3 .
       Колегія суддів не знаходить підстав для задоволення зазначеної вимоги з огляду на те, що заходи забезпечення позову повинні узгоджуватися з предметом та підставами позову. Оскільки у даному разі встановлено відсутність зв`язку між обраним позивачем заходом забезпечення позову шляхом накладення арешту та заборону відчуження часток в уставному капіталі ТОВ “ОЛСМА-БУД” і предметом позовних вимог,  то підстав для задоволення таких вимог немає.
       Крім того, апеляційний суд приходить до висновку про відсутність підстав для накладення арешту на нерухоме та рухоме майно відповідачів з огляду на те, що даний вид забезпечення позову є неспівмірним із заявленими позивачем вимогами та таким, що буде обмежувати права власника. Відповідно до п. 5.6.1 Інструкції про проведення виконавчих дій, арешт майна полягає у проведенні його опису, оголошенні заборони розпоряджатися ним, а в разі потреби - обмеженні права користування майном або його вилученні в боржника та передачі на зберігання іншим особам.
               Апеляційний суд приходить до висновку, що застосування такого засобу забезпечення позову як арешт, позивачем належним чином не вмотивовано і може призвести до безпідставної заборони користуватись майном та передачу його іншим особам, що є обмеженням права власності.
       Забезпечення позову шляхом заборони відчуження нерухомого майна ОСОБА_2 та трактора, 2010 року випуску, який належить відповідачу, є цілком доречним, достатнім та співмірним видом забезпечення позову.
       Колегія суддів, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши обставини справи, встановивши, що метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідачів з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на його користь, та врахувавши, що вказаний спосіб забезпечення є співмірним захистом для попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення, приходить до висновку про необхідність часткового задоволення заяви про забезпечення позову.
       Крім того, колегія суддів наголошує, що заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті.
       Мета забезпечення позову - це хоча і негайні, протетимчасові заходи, направлені на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового акта, а також перешкоджання спричинення значної шкоди позивачу.
       Що стосується запропонованого позивачем зустрічного забезпечення позову, колегія суддів не знаходить підстав для його задоволення, оскільки частиною першою статті 154 ЦПК України передбачено, що суд може вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення).
       Враховуючи те, що судом застосовано заходи забезпечення позову шляхом заборони на відчуження нерухомого майна та рухомого майна відповідача ОСОБА_2 , при цьому, не застосовано арешт зазначеного майна, апеляційний суд вважає, що застосованими заходами забезпечення позову відповідачу не можуть бути спричинені збитки.
       У зв”язку з наведеним апеляційний суд не знаходить підстав для застосування заходів зустрічного забезпечення.
       Керуючись ст.ст. 268, 367, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, суд, -

       П О С Т А Н О В И В: 

       Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 задовольнити частково.
       Ухвалу Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 14 грудня 2022 року скасувати.
       Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики задовольнити частково.
       Заборонити відчуження:
       - домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 86,0 кв.м., яке належить на праві приватної власності ОСОБА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , на підставі договору купівлі-продажу домоволодіння, серія та номер: 430, виданого 26.11.2020 приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Журжа Ю.Г., рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 55369198 від 26.11.2020 15:44:35, реєстраційний номер об”єкта нерухомого майна: 1105918812101, номер запису про право власності: 39397829; реєстраційний номер майна: 18580504;
       - земельної ділянки кадастровий номер: 1222383000:03:001:0095, площею 0,4 га за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об”єкта нерухомого майна:1413744712223, право власності на яку зареєстровано за ОСОБА_2 , номер запису про право власності: 23477230;
       - трактора колісного марки БЕЛАРУС-892, 2010 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , згідно зі свідоцтвом про реєстрацію машини Серії НОМЕР_3 .
       В іншій частині у задоволенні заяви про забезпечення позову відмовити.
       Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Судді:                                                                        Н.М. Деркач

                                                                               І.Ю. Ткаченко

                                                                               М.М. Пищида