ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
1 лютого 2023 року
м. Київ
справа № 331/4358/19
провадження № 51-1916 км 22
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                                   ОСОБА_1 ,
суддів                                                ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання   ОСОБА_4 ,
прокурора                                       ОСОБА_5 ,
в режимі відеоконференції
захисника                                         ОСОБА_6 
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу прокурора ОСОБА_7 , яка брала участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, на ухвалу Запорізького апеляційного суду від 30 березня 2022 року у кримінальному провадженні, дані про яке було внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12019080020001074,за обвинуваченням
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, котрий народився у с. Веселе Бериславського району Херсонської області, проживає на АДРЕСА_1 , раніше судимого, останнього разу - 12 квітня 2021 року Жовтневим районним судом м. Запоріжжя за ч. 2 ст. 186 Кримінального кодексу України (далі - КК) до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки,
у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК.
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 27 вересня 2021 року ОСОБА_8 визнано невинуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК, та виправдано на підставі п. 2 ч. 1 ст. 373 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) у зв`язку з недоведеністю вчинення ним вказаного злочину. 
Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 30 березня 2022 року вирок місцевого суду щодо ОСОБА_8 залишено без змін.
Органом досудового розслідування ОСОБА_8 обвинувачувався в тому, що він                  2 липня 2019 року приблизно о 15 год, перебуваючи у Центральному парку культури та відпочинку «Дубовий Гай», що неподалік вул. Набережна магістраль                                  у м. Запоріжжі, під час розпивання спиртних напоїв з ОСОБА_9 , в ході раптово виниклого конфлікту на ґрунті неприязних відносин з останнім, діючи умисно, з метою вбивства, наніс один удар ножем в область грудної клітки    ОСОБА_9 , спричинивши йому проникаюче, сліпе, колото-різане поранення грудної клітки з ушкодженням печінки та подальшою масивною крововтратою, що призвело до смерті потерпілого.
Крім того, ОСОБА_8 , продовжуючи свої злочинні дії, дістав із за поясу предмет, схожий на скальпель і наніс ОСОБА_9 один удар в область шиї, спричинивши останньому легкі тілесні ушкодження.
За результатами судового розгляду вказане обвинувачення не знайшло свого підтвердження, а тому вироком Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від                          27 вересня 2021 року ОСОБА_8 визнано невинуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК, та виправдано у зв`язку з недоведеністю вчинення ним вказаного злочину. 
Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі прокурор ОСОБА_7 , посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить ухвалу апеляційного суду щодо               ОСОБА_8 скасувати і призначити новий розгляд в суді апеляційної інстанції. Вважає, що зібрані у кримінальному провадженні докази обвинувачення                                             є належними, допустимими та достатніми для доведення винуватості ОСОБА_8                     у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК. Натомість вказані докази у своїй сукупності не отримали правильної оцінки суду першої інстанції, який, не навів переконливих мотивів прийнятого рішення, визнав окремі з них недопустимими та дійшов необґрунтованого висновку про необхідність виправдання обвинуваченого.  Не застосувавши щодо ОСОБА_8 ч. 1 ст. 115 КК, суд неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність. Зазначені обставини, на думку прокурора, не отримали належної оцінки суду апеляційної інстанції, який всупереч приписам статей 404, 419 КПК формально розглянув провадження відносно    ОСОБА_8 , всіх доводів апеляційної скарги прокурора не перевірив, безпідставно залишив без задоволення клопотання сторони обвинувачення про повторне дослідження доказів та необґрунтовано залишив вирок суду першої інстанції без змін.
Позиції інших учасників судового провадження
У судовому засіданні прокурор ОСОБА_5 підтримав касаційну скаргу прокурора та просив її задовольнити.
Захисник ОСОБА_6 заперечив проти задоволення касаційної скарги прокурора ОСОБА_7 та просив залишити її без задоволення, а судові рішення щодо           ОСОБА_8 - без зміни.
Мотиви Суду
Згідно зі ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судове рішення суду апеляційної інстанції у межах касаційної скарги. При цьому наділений повноваженнями лише щодо перевірки правильності застосування судом норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.  
Відповідно до приписів ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання  тяжкості кримінального правопорушення і особі засудженого.
Згідно з вимогами ст. 370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Відповідно до положень ст. 419 КПК в ухвалі апеляційного суду повинні бути зазначені мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходив при постановленні ухвали, а також положення закону, яким він керувався. При залишенні апеляційної скарги без задоволення в ухвалі суду апеляційної інстанції мають бути зазначені підстави, з яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою.
Ухвала апеляційного суду про залишення без змін виправдувального вироку щодо ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 115 КК вказаним вимогам закону відповідає.
Доводи касаційної скарги прокурора про істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність судом апеляційної інстанції є безпідставними.
Залишаючи без задоволення апеляційну скаргу прокурора, в якій порушувалися питання незаконності виправдувального вироку суду щодо ОСОБА_8 у зв`язку                    з невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи, неправильною оцінкою доказів, наданих стороною обвинувачення, неповнотою судового розгляду, апеляційний суд навів докладні мотиви прийнятого рішення та, не встановивши істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які би перешкодили суду першої інстанції повно і всебічно розглянути справу, обґрунтовано залишив виправдувальний вирок місцевого суду без змін.
За змістом ст. 62 Конституції України під час розгляду кримінального провадження суд має суворо додержуватись принципу презумпції невинуватості, згідно з яким особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку                        і встановлено обвинувальним вироком. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
При цьому обвинувальний вирок може бути постановлений судом лише в тому випадку, коли вина обвинуваченої особи доведена поза розумним сумнівом.
Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був учинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину.
Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом законодавець вимагає, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, - є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винуватою за пред`явленим обвинуваченням.
Тобто, дотримуючись засад змагальності, та виконуючи свій професійний обов`язок, передбачений ст. 92 КПК, обвинувачення має довести перед судом за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, що існує єдина версія винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення, щодо якого їй пред`явлено обвинувачення.
За приписами ст. 91 КПК доказуванню у кримінальному провадженні підлягає, зокрема, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), а також винуватість обвинуваченого                  у вчиненні кримінального правопорушення.
Так, судом першої інстанції в ході перевірки версії ОСОБА_8 про те, що він не завдавав ударів ножем потерпілому ОСОБА_9 , було допитано свідка               ОСОБА_10 , яка була єдиним очевидцем нанесення потерпілому удару ножем                       і стверджувала, що бачила як удар ножем ОСОБА_9 наніс ОСОБА_11 , а потім ніж він забрав із собою. 
Свідок ОСОБА_12 зазначила, що вона не бачила саме моменту, коли          ОСОБА_9 завдали удару ножем, однак бачила бійку, вході якої ОСОБА_8 лише наніс потерпілому два удари кулаком в обличчя, при цьому в руках           ОСОБА_8 нічого не тримав.
Свідки ОСОБА_13 та ОСОБА_14 надали пояснення лише щодо обставин виявлення тіла ОСОБА_9 , а свідки ОСОБА_15 і ОСОБА_16 надали інформативні показання з приводу знайомства з обвинуваченим ОСОБА_8 та ОСОБА_11 , так як вказані свідки очевидцями подій також не були.
Проведені у межах кримінального провадження експертизи також не дали відповіді чия кров була виявлена на одязі обвинуваченого, а наявні в матеріалах кримінального провадження документи: протоколи огляду місця події, протокол огляду трупу, висновки експерта не містять інформації про обставини, які могли би бути перевірені в апеляційному суді в порядку ст. 404 КПК.
Також стороною обвинувачення не спростовано твердження ОСОБА_8 про те, що удару ножем ОСОБА_9 він не наносив, натомість бачив як це робив ОСОБА_11 .
Таким чином, аналізуючи докази, надані стороною обвинувачення, суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, правильно дійшов висновку, що поза розумним сумнівом не доведено винуватості ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК, з чим погоджується                   й колегія суддів.
Крім того, судом першої інстанції було вжито всіх заходів та створено необхідні умови з метою дотримання принципу диспозитивності сторін, зокрема, й в частині виклику свідків сторони обвинувачення, а саме: ОСОБА_11 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 та ОСОБА_19 . 
Відповідно до положень ч. 2 ст. 327 КПК прибуття в суд перекладача (за винятком залучення його судом), свідка, спеціаліста або експерта забезпечується стороною кримінального провадження, яка заявила клопотання про його виклик. Суд сприяє сторонам кримінального провадження у забезпеченні явки зазначених осіб шляхом здійснення судового виклику.
Проте стороною обвинувачення будь-яких заходів для забезпечення участі зазначених свідків здійснено не було. 
Відтак, колегія суддів погоджується з висновком суду апеляційної інстанції про те, що під час розгляду кримінального провадження відносно ОСОБА_8 місцевим судом було створено умови, за яких сторона обвинувачення могла довести у суді на підставі належних, допустимих та достатніх доказів, зібраних у відповідності до вимог кримінального процесуального закону, винуватість ОСОБА_8 у вчиненні вбивства ОСОБА_9 . Однак таких доказів, які би поза розумним сумнівом доводили винуватість останнього у скоєнні інкримінованого йому злочину, стороною обвинувачення не було надано.
Апеляційний суд, залишаючи виправдувальний вирок без змін, навів детальні мотиви постановленого рішення, спростувавши доводи прокурора, які є аналогічними доводам його касаційної скарги, щодо безпідставності виправдання ОСОБА_8 та наявності істотних порушень вимог кримінального процесуального закону.
Твердження прокурора про те, що апеляційним судом в порушення вимог ст. 404 КПК безпідставно відмовлено в задоволенні клопотання сторони обвинувачення про повторне дослідження доказів та порушено принцип безпосередності дослідження доказів, є неприйнятними з огляду на наступне.
Відповідно до ч. 3 ст. 404 КПК за клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що суд першої інстанції дослідив їх не повністю або з порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.
Тобто, сама наявність клопотання про повторне дослідження того чи іншого доказу не зобов`язує апеляційний суд досліджувати всю сукупність доказів, оцінених                         у місцевому суді. У разі, коли суд першої інстанції дослідив усі можливі докази                  з дотриманням засад безпосередності, а суд апеляційної інстанції погодився з ними, він не має потреби знову досліджувати ці докази в такому ж порядку, як це було зроблено в суді першої інстанції.
Крім того, обґрунтована відмова в задоволенні клопотання за відсутності, на переконання апеляційного суду, аргументованих доводів щодо необхідності дослідження доказів, які, на думку учасника судового провадження, були досліджені не повністю або з порушеннями, не свідчить про недотримання судом апеляційної інстанції вимог кримінального процесуального закону або неповноту судового розгляду та не може бути безумовною підставою для скасування судового рішення, лише якщо з такими висновками суду не погоджується учасник судового провадження.
Суд апеляційної інстанції, відмовляючи в задоволенні клопотання прокурора про повторне дослідження доказів, якими орган досудового розслідування підтверджував обвинувачення ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК, не знайшов передбачених ч. 3 ст. 404 КПК підстав, які би покладали на апеляційний суд такий обов`язок, а прокурором таких підстав не було наведено. Тому суд апеляційної інстанції обмежився аналізом доказів, безпосередньо сприйнятих місцевим судом, та за результатами перегляду вироку погодився з їх оцінкою, даною судом першої інстанції, відтак, застосована ним процедура не суперечила встановленій у ст. 23 КПК засаді безпосередності дослідження доказів.
При цьому під час судового розгляду в місцевому суді було створено необхідні умови для реалізації сторонами принципів змагальності й диспозитивності, закріплених                    у статтях 22, 26 КПК.
Доводи касаційної скарги прокурора не спростовують висновків викладених у рішенні суду апеляційної інстанції.
Ухвала апеляційного суду належним чином вмотивована та відповідає вимогам статей 370, 419 КПК.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були                        би підставою для скасування оскаржуваного судового рішення, не встановлено.
За таких обставин, касаційна скарга прокурора не підлягає задоволенню.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК, Суд
ухвалив:
Ухвалу Запорізького апеляційного суду від 30 березня 2022 року щодо ОСОБА_8 залишити без зміни, а касаційну скаргу прокурора ОСОБА_7 - без задоволення.
Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.
Судді:
 
ОСОБА_1                                            ОСОБА_2                                             ОСОБА_3