ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/28201/20          Суддя (судді) суду 1-ї інст.: 
          Кузьменко В.А.

ПОСТАНОВА
Іменем України

30 січня 2023 року          м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
головуючого судді          Сорочка Є.О.,
суддів           Коротких А.Ю., 
          Федотова І.В.,
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління ДПС у м. Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 26.08.2021 у справі за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до   Головного управління ДПС у м. Києві про визнання протиправними та скасування рішень,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом про:
1) визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) Головного управління ДФС у м. Києві від 25.06.2019 року №Ф-208;
2) визнання протиправним та скасування рішення Головного управління ДФС у м. Києві від 25.06.2019 №0048714203 про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску;
3) визнання протиправним та скасування рішення Головного управління ДФС у м. Києві від 25.06.2019 №0048724203 про застосування штрафних санкцій за неподання, подання не за встановленою формою звітності, передбаченої Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування»;
4) визнання протиправним та скасування податкових повідомлень-рішень від 03.07.2019 №0050154203, №0050204203, №0050184203, №0050264203, №0050224203;
5) визнання протиправною та скасування вимог про сплату боргу (недоїмки) Головного управління ДФС у м. Києві від 05.11.2019 №Ф-8211-10, від 10.09.2019 №Ф-8211-10, від 10.12.2019 №Ф-8211-10, від 10.02.2020 №Ф-8211-10; 
6) визнання протиправним та скасування рішення №1326/26-15-33-17-26/2864423997 про виключення з реєстру платників єдиного податку
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 26.08.2021 позов задоволено.
Відповідач в апеляційній скарзі просить скасувати вказане судове рішення та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову, оскільки вважає, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, судом неправильно застосовано норми матеріального права, порушено норми процесуального права.
Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що оскаржувані рішення та вимоги є протиправними.
Позивач у відзиві на апеляційну скаргу просить відмовити у її задоволенні, посилаючись на необґрунтованість доводів скаржника.
Дослідивши матеріали справи, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.
Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджується, що Головне управління ДФС у м. Києві провело документальну позапланову перевірку ФОП ОСОБА_1 , зокрема щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів за період з 01.01.2017 по 31.12.2018.
За результатами перевірки складено акт від 07.06.2019 №1324/26-15-42-03-30/ НОМЕР_1 , згідно висновків якого за позивачем встановлені порушення:
- пункту 291.4 статті 291, пункту 293.4 статті 293, підпункту 298.2.3 пункту 298.2 статті 298 Податкового кодексу України (далі - ПК)  - не нараховано та не сплачено до бюджету суму єдиного податку за 4 квартал 2017 року; 
- підпункту 49.18.5 пункту 49.18 статті 49, підпункту 177.5.2 пункту 177.5 статті 177 ПК - подано податкові декларації про майновий стан та доходи за 2 квартал 2018 року та 2018 рік; 
- пункту 177.2 статті 177 ПК - занижено податок з доходів фізичних осіб за 2018 рік; 
- пункт 16 прим. 1 підрозділу 10 розділу ХХ ПК - занижено та не сплачено військовий збір за 2018 рік; 
- пункту 4 частини другої статті 6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» - звіти про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску за 2018 рік подано не за встановленою формою; 
- абзацу третього частини восьмої статті 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» - не нараховано та не сплачено суму єдиного внеску за 2018 рік; 
- пункту 181.1 статті 181, пункту 183.2 статті 183, статті 187 та статті 200 ПК - занижено суму податку на додану вартість за січень-грудень 2018 року.
На підставі висновків акта перевірки Головне управління ДФС у м. Києві прийняло:
- вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 25.06.2019 №Ф-208 на суму 129  278,96 грн;
- рішення від 25.06.2019 №0048714203 про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску на суму 12  927,9 грн;
- рішення від 25.06.2019 №0048724203 про застосування штрафних санкцій за неподання, подання не за встановленою формою звітності, передбаченої Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» на суму 170 грн;
- податкове повідомлення-рішення від 03.07.2019 №0050154203 про збільшення суми грошового зобов`язання з ПДВ на суму 984  356 грн основного зобов`язання та 246  089 грн штрафних санкцій;
- податкове повідомлення-рішення від 03.07.2019 №0050204203 про збільшення суми грошового зобов`язання з єдиного податку на суму 74993,97 грн основного зобов`язання та 18748,49 грн штрафних санкцій; 
- податкове повідомлення-рішення від 03.07.2019 №0050184203 про збільшення суми грошового зобов`язання з військового збору на суму 73863,44 грн основного зобов`язання та 18465,86 штрафних санкцій; 
- податкове повідомлення-рішення від 03.07.2019 №0050264203 про збільшення суми грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб на суму 886361,27 грн основного зобов`язання та 221590,32 штрафних санкцій; 
- податкове повідомлення-рішення від 03.07.2019 №0050224203 про застосування штрафних санкцій н суму 340 грн;
- вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 05.11.2019 №Ф-8211-10 на суму 142  808,05 грн; 
- вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 10.09.2019 №Ф-8211-10 на суму 140053,87 грн;
- вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 10.12.2019 №Ф-8211-10 на суму 140053,87 грн; 
- вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 10.02.2020 №Ф-8211-10 на суму 142 807,23 грн;
- рішення №1326/26-15-33-17-26/2864423997 про виключення з реєстру платників єдиного податку.
Не погодившись з такими рішеннями та вимогами, позивач звернувся до суду з позовом. 
Суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні дійшов висновків про те, що відповідач, на якого покладено тягар доказування в адміністративному процесі, не надав суду будь-яких доказів на підтвердження викладених в акті перевірки висновків про перевищення ФОП ОСОБА_1 граничної суми обсягу доходу за 4 квартал 2017 року на 497 174,05 грн. У справі відсутні докази здійснених відповідачем розрахунків суми доходу позивача, яка, на думку ГУ ДФС, перевищує 5 000 000 грн.
У зв`язку із викладеним, суд вказав, що оскільки позивач не допустив перевищення гранично допустимого обсягу доходу для платника єдиного податку третьої групи, у ФОП ОСОБА_1 не було підстав переходити на сплату на сплату інших податків і зборів з 01.01.2018.
Колегія суддів суду апеляційної інстанції при прийнятті цієї постанови виходить з такого.
За змістом пункту 291.2 статті 291 ПК (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) спрощена система оподаткування, обліку та звітності - особливий механізм справляння податків і зборів, що встановлює заміну сплати окремих податків і зборів, встановлених пунктом 297.1 статті 297 цього Кодексу, на сплату єдиного податку в порядку та на умовах, визначених цією главою, з одночасним веденням спрощеного обліку та звітності.
Відповідно до підпункту 3 пункту 291.4 статті 291 ПК суб`єкти господарювання, які застосовують спрощену систему оподаткування, обліку та звітності, поділяються на такі групи платників єдиного податку: третя група - фізичні особи - підприємці, які не використовують працю найманих осіб або кількість осіб, які перебувають з ними у трудових відносинах, не обмежена та юридичні особи - суб`єкти господарювання будь-якої організаційно-правової форми, у яких протягом календарного року обсяг доходу не перевищує 5  000  000 гривень.
Як вбачається з матеріалів справи, позивач з 01.01.2016, у тому числі і у період 2017-2018 років, перебував на спрощеній системі оподаткування третьої групи.
Приймаючи оскаржувані рішення та вимоги, відповідач ґрунтувався на тому, що за результатами проведеної податкової перевірки було встановлено відсутність у позивача права перебування на спрощеній системі оподаткування третьої групи з 01.01.2018 у зв`язку із тим, що у 4 кварталі 2017 року обсяг доходу позивача за 2017 рік перевищив допустимий для третьої групи розмір у 5 000 000 грн на 497 174,05 грн. Тому, за твердженням контролюючого органу, оподаткування господарської діяльності позивача мало здійснюватися за правилами загальної системи оподаткування. Натомість, позивач такі висновки заперечує.
Відтак, для правильного вирішення даного спору першочерговим є встановлення обсягу отриманого позивачем у 2017 році доходу, який враховується при визначенні права вибору спрощеної системи оподаткування з І кварталу 2018 року.
Так, статтею 292 ПК регламентовано порядок визначення доходів та їх склад для платників єдиного податку першої - третьої груп.
Відповідно до пункту 292.1 статті 292 ПК доходом платника єдиного податку для фізичної особи-підприємця є дохід, отриманий протягом податкового (звітного) періоду в грошовій формі (готівковій та/або безготівковій); матеріальній або нематеріальній формі, визначеній пунктом 292.3 цієї статті. При цьому до доходу не включаються отримані такою фізичною особою пасивні доходи у вигляді процентів, дивідендів, роялті, страхові виплати і відшкодування, а також доходи, отримані від продажу рухомого та нерухомого майна, яке належить на праві власності фізичній особі та використовується в її господарській діяльності.
Згідно з пунктом 292.4 статті 292 ПК у разі надання послуг, виконання робіт за договорами доручення, комісії, транспортного експедирування або за агентськими договорами доходом є сума отриманої винагороди повіреного (агента).
За приписами пункту 292.6 статті 292 ПК датою отримання доходу платника єдиного податку є дата надходження коштів платнику єдиного податку у грошовій (готівковій або безготівковій) формі, дата підписання платником єдиного податку акта приймання-передачі безоплатно отриманих товарів (робіт, послуг).
Як встановив суд першої інстанції, позивач подав до ДПІ у Подільському районі ГУ ДФС у м. Києві податкову декларацію платника єдиного податку - фізичної особи-підприємця за 2017 рік, в рядку 08 якої задекларував загальну суму доходу за звітний період у розмірі 4 991 642,78 грн.
Натомість, як стверджує відповідач, обсяг отриманого позивачем доходу за 2017 рік становить 5 497 174,05 грн, тобто перевищує встановлене обмеження для спрощеної системи оподаткування третьої групи.
Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції вказав про те, що з наданих відповідачем документів неможливо встановити розмір отримуваного позивачем доходу. Так, судом вказано, що роздруківка із зазначенням сум, назв та ідентифікаційних кодів товариств, не приймається оскільки вказаний документ не містить назви, дати складання, підписів уповноважених осіб, які його склали, а його походження не відоме; виписка по рахунку ОСОБА_1 поганої якості, оскільки її зміст суду не вдалося встановити; виписки за особовим рахунком ОСОБА_1 в АТ «Укрсиббанк» за період з 01 січня по 31 грудня 2018 року, не стосуються періоду 2017 року, в якому сталося перевищення.
Не заперечуючи мотиви суду першої інстанції щодо дефектності поданих відповідачем документів, колегія суддів суду апеляційної інстанції, натомість наголошує на тому, що факт надходження позивачу коштів від контрагентів у 2017 році у загальному розмірі 5  497 174,05 грн ним не заперечується, зокрема, у відповіді на відзив (т. 1 а.с. 109), письмових поясненнях (т. 1 а.с. 141), клопотання про приєднання доказів (т. 2 а.с. 2).
Відповідно до частини першої статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС) обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.
З огляду на викладене, достовірність отримання позивачем коштів від контрагентів у 2017 році у загальному розмірі 5 497 174,05 грн судом не ставиться під сумнів.
У свою чергу, в обґрунтування своєї позиції позивач, окрім іншого, вказує на те, що отримані у 2017 році кошти у розмірі 523  988,92 грн були включені до дохідної частини декларації за 2016 рік, оскільки роботи, за які були сплачені ці кошти, були надані у 2016 році.
Проте, положеннями статті 292 ПК чітко визначено, що датою отримання платником єдиного податку третьої групи доходу є дата фактичного надходження йому коштів готівкою та/або у безготівковій формі (зарахування на розрахунковий рахунок), а не дата виконання робіт чи надання послуг за які такі кошти сплачено.
Тому, фактично отримані у 2017 році кошти у розмірі 523 988,92 грн, на які посилається позивач, включаються до складу доходу саме 2017, а не 2016 року. Обставини виконання чи приймання відповідних виконаних робіт у 2016 році на вказане жодним чином не впливає.
Відтак, колегія суддів вважає правильним висновок контролюючого органу про те, що обсяг доходу позивача за 2017 рік перевищив допустимий для третьої групи розмір у 5 000 000 грн на 497 174,05 грн у IV кварталі 2017 року.
Відповідно до пункту 298.2.3 статті 298 ПК платники єдиного податку зобов`язані перейти на сплату інших податків і зборів, визначених цим Кодексом, у таких випадках та в строки: у разі перевищення протягом календарного року встановленого обсягу доходу платниками єдиного податку третьої групи - з першого числа місяця, наступного за податковим (звітним) кварталом, у якому відбулося таке перевищення .
Відтак, позивач втратив право на вибір спрощеної системи оподаткування третьої групи та був зобов`язаний з 01.01.2018 перейти за загальну систему оподаткування (на сплату інших податків і зборів, визначених ПК).
Відповідно до пункту 299.10 статті 299 ПК реєстрація платником єдиного податку є безстроковою та може бути анульована шляхом виключення з реєстру платників єдиного податку за рішенням контролюючого органу у випадках, визначених підпунктом 298.2.3 пункту 298.2 статті 298 цього Кодексу.
У разі виявлення відповідним контролюючим органом під час проведення перевірок порушень платником єдиного податку першої - третьої груп вимог, встановлених цією главою, анулювання реєстрації платника єдиного податку першої - третьої груп проводиться за рішенням такого органу, прийнятим на підставі акта перевірки, з першого числа місяця, наступного за кварталом, в якому допущено порушення. У такому випадку суб`єкт господарювання має право обрати або перейти на спрощену систему оподаткування після закінчення чотирьох послідовних кварталів з моменту прийняття рішення контролюючим органом (пункт 299.11 статті 299 ПК).
Відтак, виключення позивача з реєстру платників єдиного податку згідно рішення №1326/26-15-33-17-26/2864423997 є правомірним.
Згідно пункту 177.5.2 статті 177 ПК фізичні особи - підприємці, які зареєстровані протягом року в установленому законом порядку або перейшли із спрощеної системи оподаткування на загальну систему оподаткування чи сплачували фіксований податок до набрання чинності цим Кодексом, подають податкову декларацію за результатами звітного кварталу, в якому розпочата така діяльність або відбувся перехід на загальну систему оподаткування. Вперше зареєстровані підприємці в податковій декларації також зазначають інформацію про майновий стан та доходи за станом на дату державної реєстрації підприємцем. Платники податку розраховують та сплачують авансові платежі у строки, визначені підпунктом 177.5.1 пункту 177.5 цієї статті, що настануть у звітному податковому році.
Відповідно до пункту 120.1 статті 120 ПК неподання (крім випадків, якщо податкова декларація не подається відповідно до пункту 49.2 статті 49 цього Кодексу) або несвоєчасне подання платником податків або іншими особами, зобов`язаними нараховувати і сплачувати податки та збори, податкових декларацій (розрахунків), а також іншої звітності, обов`язок подання якої до контролюючих органів передбачено цим Кодексом, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 170 гривень, за кожне таке неподання або несвоєчасне подання.
Відповідно до пункту 6 частини другої статті 6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» платник єдиного внеску зобов`язаний подавати звітність, у тому числі про основне місце роботи працівника, про нарахування єдиного внеску в розмірах, визначених відповідно до цього Закону, у складі звітності з податку на доходи фізичних осіб (єдиного податку) до податкового органу за основним місцем обліку платника єдиного внеску у строки та порядку, встановлені Податковим кодексом України. Форма, за якою подається звітність про нарахування єдиного внеску у складі звітності з податку на доходи фізичних осіб (єдиного податку), встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, за погодженням з Пенсійним фондом та фондами загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Згідно пункту 7 частини одинадцятої статті 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» податковий орган застосовує до платника єдиного внеску такі штрафні санкції за неподання, несвоєчасне подання, подання не за встановленою формою звітності, передбаченої цим Законом, органом доходів і зборів здійснюється накладення штрафу в розмірі 10 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян за кожне таке неподання, несвоєчасне подання або подання не за встановленою формою.
Оскільки позивачем не було подано податкової звітності встановленої форми, то застосування до позивача штрафних санкцій згідно податкового повідомлення-рішення від 03.07.2019 №0050224203 та  рішення від 25.06.2019 №0048724203 є правомірним. 
Відповідно до пункту 293.4 статті 293 ПК ставка єдиного податку встановлюється для платників єдиного податку першої - третьої групи (фізичні особи - підприємці) у розмірі 15 відсотків до суми перевищення обсягу доходу, визначеного у підпунктах 1, 2 і 3 пункту 291.4 статті 291 цього Кодексу.
Відтак, застосовуючи до суми перевищення обсягу доходу платника єдиного податку третьої групи ставку у розмірі 15 відсотків відповідач діяв правомірно, а тому податкове повідомлення-рішення від 03.07.2019 №0050204203 не підлягає скасуванню.
Згідно пункту 163.1 статті 163 ПК об`єктом оподаткування резидента є загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід; доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання); іноземні доходи - доходи (прибуток), отримані з джерел за межами України.
Згідно пункту 164.1 статті 164 ПК базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом. 
Базою оподаткування для доходів, отриманих від провадження господарської або незалежної професійної діяльності, є чистий річний оподатковуваний дохід, який визначається відповідно до пункту 177.2 статті 177 та пункту 178.3 статті 178 цього Кодексу.
За змістом пунктів 177.1-177.2 статті 177 ПК доходи фізичних осіб - підприємців, отримані протягом календарного року від провадження господарської діяльності, оподатковуються за ставкою, визначеною пунктом 167.1 статті 167 цього Кодексу.
Об`єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов`язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.
Відповідно до підпункту 1.1 пункту 16-1 підрозділу 10 ПК тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір. Платниками збору є особи, визначені пунктом 162.1 статті 162 цього Кодексу.
Згідно із пунктом 162.1 статті 162 ПК платниками податку є фізична особа - резидент, яка отримує доходи як з джерела їх походження в Україні, так і іноземні доходи.
Об`єктом оподаткування збором є доходи, визначені статтею 163 цього Кодексу.
Ставка збору становить 1,5 відсотка від об`єкта оподаткування, визначеного підпунктом 1.2 цього пункту. Нарахування, утримання та сплата (перерахування) збору до бюджету здійснюються у порядку, встановленому статтею 168 цього Кодексу, за ставкою, визначеною підпунктом 1.3 цього пункту.
Згідно пункту 2 частини першої статті 1 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Підпунктом 2 пункту 1 статті 7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» передбачено, що єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та 5 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб.
Відповідно до пункту 44.1 статті 44 ПК для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.
Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.
Згідно пункту 44.3 статті 44 ПК платники податків зобов`язані забезпечити зберігання документів, визначених пунктом 44.1 цієї статті, а також документів, пов`язаних із виконанням вимог законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, протягом не менш як 1095 днів (2555 днів - для документів та інформації, необхідної для здійснення податкового контролю за трансфертним ціноутворенням відповідно до статті 39 цього Кодексу) з дня подання податкової звітності, для складення якої використовуються зазначені документи, а в разі її неподання - з передбаченого цим Кодексом граничного терміну подання такої звітності.
З огляду на відсутність у позивача права на застосування спрощеної системи оподаткування з 01.01.2018, то визначення йому зобов`язань зі сплати податку на доходи фізичних осіб, військового збору та єдиного внеску є правомірним.
При цьому, колегія суддів враховує, що позивачем не було надано ні до перевірки, ні до суду доказів понесених у 2018 році витрат підприємницької діяльності, при тому, що відповідної декларації встановленої форми із визначенням розміру витрат та оподаткованого доходу позивач також не подав.
За таких обставин, не підлягають скасуванню вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 25.06.2019 №Ф-208, від 05.11.2019 №Ф-8211-10, від 10.09.2019 №Ф-8211-10, від 10.12.2019 №Ф-8211-10, від 10.02.2020 №Ф-8211-10, рішення від 25.06.2019 №0048714203, податкові повідомлення-рішення від 03.07.2019 №0050204203, від 03.07.2019 №0050184203, від 03.07.2019 №0050264203.
За змістом підпункту 2 пункту 180.1 статті 180 ПК для цілей оподаткування (податком на додану вартість) платником податку є будь-яка особа, що зареєстрована або підлягає реєстрації як платник податку.
Відповідно до пункту 181.1 статті 181 ПК у разі якщо загальна сума від здійснення операцій з постачання товарів/послуг, що підлягають оподаткуванню згідно з цим розділом, у тому числі з використанням локальної або глобальної комп`ютерної мережі, нарахована (сплачена) такій особі протягом останніх 12 календарних місяців, сукупно перевищує 1000000 гривень (без урахування податку на додану вартість), така особа зобов`язана зареєструватися як платник податку у контролюючому органі за своїм місцезнаходженням (місцем проживання) з дотриманням вимог, передбачених статтею 183 цього Кодексу, крім особи, яка є платником єдиного податку першої - третьої групи.
Як вбачається з акту перевірки, відповідачем було встановлено, що сукупний валовий дохід від постачання товарів/послуг позивачем протягом 12 місяців 2017 року перевищив 1  000  000 грн без урахування податку на додану вартість. Відтак, з 01.01.2018 позивав був зобов`язаний зареєструватися платником податку на додану вартість (з урахуванням того, що з 01.01.2018 позивач втратив право вибору спрощеної системи оподаткування третьої групи).
Згідно пункту 183.10 статті 183 ПК будь-яка особа, яка підлягає обов`язковій реєстрації як платник податку, і у випадках та в порядку, передбачених цією статтею, не подала до контролюючого органу реєстраційну заяву, несе відповідальність за ненарахування або несплату цього податку на рівні зареєстрованого платника без права нарахування податкового кредиту та отримання бюджетного відшкодування.
Відповідно до пункту 185.1 статті 185, пункту 187.1 статті  178 ПК об`єктом оподаткування є операції платників податку з:
а) постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з безоплатної передачі та з передачі права власності на об`єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об`єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю;
б) постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу;
Датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше:
а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку;
б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.
За наведених обставин та правового регулювання, колегія суддів дійшла висновку, що визначення позивачу грошових зобов`язань з податку на додану вартість згідно податкового повідомлення-рішення від 03.07.2019 №0050154203 є правомірним.
Підсумовуючи викладене, за результатами розгляду апеляційної скарги колегія суддів суду апеляційної інстанції дійшла висновку, що суд першої інстанції прийняв помилкове рішення про задоволення позову.
Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .
Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 року, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи
Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. 
Інші доводи учасників справи висновків суду не спростовують, оскільки ґрунтуються на невірному трактуванні фактичних обставин та норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини.
Повноваження суду апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення встановлені статтею 315 КАС.
Відповідно до пункту другого частини першої статті 315 КАС за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
За змістом частини першої статті 317 КАС підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Оскільки судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, судом неправильно застосовано норми матеріального права, порушено норми процесуального права, то оскаржуване судове рішення підлягає скасуванню, а позов залишенню без задоволення.
Керуючись статтями 34, 243, 311, 317, 321, 325, 328, 329, 331 КАС, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у м. Києві задовольнити.
Скасувати рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 26.08.2021 та ухвалити нове судове рішення, яким позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до   Головного управління ДПС у м. Києві про визнання протиправними та скасування рішень залишити без задоволення.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена у випадках, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної  скарги безпосередньо до Верховного Суду. В інших випадках постанова не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий суддя          Є.О. Сорочко

Суддя          А.Ю. Коротких

Суддя          І.В. Федотов