ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
13 березня 2023 року           справа №360/8401/21 

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді: Компанієць І.Д., суддів: Гайдара А.В., Казначеєва Е.Г., розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду в Луганській області на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 10 червня 2022 року у справі № 360/8401/21 (головуючий І інстанції Тихонов І.В.) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії, -

                                                       ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив:
- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Луганський області щодо недолучення до пенсійної справи пакету документів, наданих з адвокатським запитом від 24.11.2021, та незарахування до пільгового стажу за Списком № 1 позивачу період навчання в Ровеньківському гірничому технікумі в період з 01.09.1982 по 23.05.1983 рік (00 років 09 місяців 23 дні) та з 10.06.1985 по 03.06.1987 (01 рік 11 місяців 23 дні), а всього - 02 роки 09 місяців 16 днів; період проходження службу в рядах Радянської армії з 24.05.1983 по 23.05.1985 - 02 роки 00 місяців 00 днів; період з 18.08.1987 по 18.09.1993 роботи на шахті «Майська» - 06 років 00 місяців 26 днів; період з 23.11.2004 по 31.01.2012 роботи на шахті «ім. Я.М. Свердлова» - 07 років 02 місяці 03 дні;  період з 01.02.2012 по 20.03.2017 на шахті «їм. Я.М. Свердлова», натепер ВП «Шахтоуправління «Червонопартизанське»» - 04 роки 08 місяців 27 днів, а всього стажу за Списком № 1 - 22 роки 09 місяців 22 днів, та загального стажу- 45 років 07 місяців 12 днів;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Луганський області, зарахувати позивачу в пільговий стаж за Списком № 1, який складається з: період навчання в Ровеньківському гірничому технікумі в період з 01.09.1982 по 23.05.1983 рік (00 років 09 місяців 23 дні) та з 10.06.1985 по 03.06.1987 (01 рік 11 місяців 23 дні), а всього - 02 роки 09 місяців 16 днів; період проходження службу в рядах Радянської армії з 24.05.1983 по 23.05.1985 - 02 роки 00 місяців 00 днів; період з 18.08.1987 по 18.09.1993 року роботи на шахті «Майська» - 06 років 00 місяців 26 днів; період з 23.11.2004 по 31.01.2012 рік роботи на шахті «їм. Я.М. Свердлова» - 07 років 02 місяці 03 дні; період з 01.02.2012 по 20.03.2017 на шахті «ім. Я.М. Свердлова», натепер ВП «Шахтоуправління «Червонопартизанське»» - 04 роки 08 місяців 27 днів, а всього стажу за Списком № 1 - 22 роки 09 місяців 22 днів, та загального стажу- 45 років 07 місяців 12 днів та здійснити перерахунок пенсії позивачу з урахуванням пільгового стажу за Списком № 1 - 22 роки 09 місяців 22 днів, та загального стажу 45 років 07 місяців 12 днів - з 01.12.2021.
В обґрунтування позову зазначив, що позивачу призначено пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 1 відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 114 Закону № 1058 з 01.12.2014.
24.11.2021 позивач звернувся до пенсійного органу з заявою про перерахунок пенсії та надав документи на підтвердження стажу за Списком №1.
Проте відповідач відмовив у перерахунку, протиправно не зарахувавши спірні періоди роботи позивача до Списку № 1, посилаючись на відсутність атестації робочих місць за умовами праці за Списком № 1 та відсутність документів про стаж відповідно до п. 20 Порядку
Також відповідачем протиправно не взято до уваги уточнюючі довідки, оскільки вони видані підприємствами, розташованими на тимчасово окупованій території України.
Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 10 червня 2022 року позов задоволено частково.
Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області щодо відмови в розгляді заяви ОСОБА_1 про перерахунок пенсії від 24.11.2011.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 24.11.2021 про перерахунок пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п. 1 ч.2 ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», зарахувавши до пільгового стажу період навчання в Ровеньківському гірничому технікумі в період з 01.09.1982 по 23.05.1983 та з 10.06.1985 по 03.06.1987, період проходження службу в рядах Радянської армії з 24.05.1983 по 23.05.1985, період з 23.11.2004 по 31.01.2012 роботи на шахті «ім. Я.М. Свердлова», період з 01.02.2012 по 20.03.2017 на шахті «ім. Я.М. Свердлова», натепер ВП «Шахтоуправління «Червонопартизанське».
В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Вирішено питання судових витрат по справі.
Не погодившись з судовим рішенням відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції, прийняти постанову, якою відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.
Обґрунтування апеляційної скарги.
Позивач не надавав до пенсійного органу заяву про перерахунок пенсії з урахуванням пільгового стажу за Списком № 1.
Період навчання позивача в технікумі не може бути врахований до його пільгового стажу, оскільки технікум не є закладом професійно-технічної освіти відповідно до ст. 17 Закону № 103/98.
Період проходження строкової військової служби позивача також не підлягає зарахуванню до пільгового стажу у зв`язку з тим, що на момент призову на строкову військову службу не виконуються вимоги, визначені ст. 8 Закону № 2011.
Періоди роботи з 18.08.1987 по 18.09.1993 та з 23.11.2004 по 31.01.2017 зараховано до пільгового стажу на підземних роботах на підставі даних, що містяться в довідках, наданих позивачем в 2014 році. В цих довідках є періоди відволікань від пільгового стажу роботи і ці періоди зараховані до страхового стажу позивача.
Суд першої інстанції, зобов`язуючи відповідача повторно розглянути заяву позивача про перерахунок пенсії та зарахувати спірні періоди роботи до його пільгового стажу, втрутився в дискреційні повноваження пенсійного органу.
Також суд першої інстанції безпідставно стягнув з відповідача на користь позивача судові витрати по справі, без врахуванням приписів ст. 73 Закону № 1058.
Позивачем рішення суду першої інстанції не оскаржується.
Відповідно до частини першої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.
З огляду на наведене суд перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції тільки в межах доводів апеляційної скарги відповідача.
Враховуючи режим роботи суддів та працівників апарату Першого апеляційного адміністративного суду з часу введення на території України правового режиму воєнного стану, з метою збереження життя та здоров`я, а також забезпечення безпеки суддів та працівників апарату суду, дана постанова прийнята колегією суддів за умови наявної можливості доступу колегії суддів до матеріалів адміністративної справи. 
Апеляційним судом витребувано у Луганського окружного адміністративного суду справу, однак суд першої інстанції листом повідомив про відсутність можливості надати справу в паперовому вигляді у зв`язку з тимчасовим захопленням міста Сєвєродонецьк, в якому знаходиться будівля суду. Також повідомлено, що всі документи у цій справі, що надійшли в паперовому вигляді або через офіційну електронну пошту суду скановано та експортовано в КП “Діловодство спеціалізованого суду”.
Верховний Суд листом від 19.08.2022 № 2097/0/2-22 на лист вх. № 1730/0/1-22 щодо надання Науково-консультативною радою при Верховному Суді висновку з питань, пов`язаних з електронним адміністративним судочинством повідомив, що підстав для звернення до НКР щодо надання вченими-членами НКР наукових висновків немає. Суд проводить розгляд справи за матеріалами судової справи у паперовій або електронній формі в порядку, визначеному Положенням про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів) (ч. 9 ст. 18 КАС України). Також, щодо інституту відновлення втраченого судового провадження в адміністративній справі у зв`язку з запровадженням ЄСІТС зазначено, що втрата судового провадження стосується справ, які були сформовані в паперовій формі.
Відповідно до листів Державної судової адміністрації України від 01.08.2018 № 15-14040/18, від 13.09.2018 № 15-17388/18 судами забезпечено сканування та експортування в підсистему “Електронний суд” матеріалів всіх судових справ, як перебували в провадженні суддів станом на 01.08.2018. Тобто вказана підсистема містить усі матеріали судової справи.
Таким чином, наявність електронних копій матеріалів судової справи, паперовий примірник якої фактично втрачено, не є підставою для визнання судового провадження втраченим, а тому електронні матеріали судових справ, які сформовано в підсистемі “Електронний суд” у повному обсязі є достатніми для подальшого розгляду таких справ.
Отже, враховуючи зазначений лист Верховного Суду, апеляційний суд вважає за можливе здійснити апеляційний перегляд за документами, наявними в підсистемі “Електронний суд”.
Сторони в судове засідання не прибули, про час, дату та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином, тому за ч. 1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції розглядає справу у порядку письмового провадження.
Суд, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, розглядаючи апеляційну скаргу в межах викладених доводів, встановив наступне.
Фактичні обставини справи.
Позивач – ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , фактичне місце проживання: АДРЕСА_2 , перебуває на обліку відповідача та отримує пенсію за віком на пільгових умовах з 01.12.2014 згідно із заявою від 17.02.2015.
24.11.2021 позивач звернувся до відділу обслуговування громадян № 12 (сервісний центр розташований в м. Старобільськ) Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області із заявою про перерахунок пенсії та надав пакет документів на підтвердження страхового стажу позивача за Списком № 1.
На адресу представника позивача надійшла відповідь за № 1200-0202-8/55599 від 07.12.2021, в якій, зазначено, що первинно позивачу призначено пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 1 відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 114 Закону № 1058 УПФУ в м. Артемівську та Артемівського районі Донецької області з 01.12.2014.
З 01.07.2016 позивач перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Луганській області.
Страховий стаж роботи складає 22 роки 1 місяць 6 днів (стаж враховано по 30.11.2016), в тому числі пільговий стаж за Списком № 1 на підземних роботах - 14 років 9 місяців 24 дні, який обчислено за наданими довідками про підтвердження наявного трудового стажу (за винятком відволікань, зазначених як додаткові відомості в цих довідках).
Не зараховано до пільгового стажу за Списком № 1 періоди: на ВП «Шахта ім. Я.М. Свердлова» ДП «Свердловантрацит»: - з 05.12.2012 по 16.12.2012 - у зв`язку з відсутністю атестації робочих місць за умовами праці за Списком № 1 - 12 днів; в ВП «Шахтоуправління» «Червонопартизанське» - з 01.03.2013 по 29.06.2014 - у зв`язку з виключенням пільгового періоду з пільгової довідки, оскільки відсутня атестація робочих місць на даному підприємстві; - з 01.06.2015 по 20.03.2017 - у зв`язку з відсутністю документів про стаж, що визначені пунктом 20 Порядку, але можливо зарахувати за даними спецстажу, наявними в Реєстрі зарахованих осіб на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування за особистим зверненням заявника. 
Надані документи, які видані підприємствами розташованими на тимчасово окупованій території України, є недійсними і не створюють правових наслідків, тому долучити до матеріалів пенсійної справи вищевказані документи та здійснити розгляд заяви ОСОБА_1 від 24.11.2021 щодо проведення перерахунку, немає законних підстав.
Трудова книжка НОМЕР_2 на ім`я ОСОБА_1 містить наступні записи щодо спірних періодів роботи:
Запис № 1-2 від 24.05.1983 до 23.05.1985 – служба в лавах Радянської армії, військовий квиток НОМЕР_3 ;
Запис № 3 від 16.07.1985 – прийнятий підземним гірником 1го розряду на шахті «Северна», наказ № 485-к від 15.07.1985;
Запис № 4 від 23.08.1985 – звільнений за власним бажанням, наказ № 584-к від 23.08.1985;
Запис № 5 від 12.05.1986 – прийнятий підземним гірником 2го розряду, наказ № 440к від 12.05.1986;
Запис № 6 від 28.09.1986 – звільнений, наказ № 935к від 06.10.1986;
Запис № 7 від 23.03.1987 – прийнятий підземним гірничим майстром з повним робочим днем під землею, наказ № 210к від 20.03.1987;
Запис № 8 від 30.04.1987 – звільнений, наказ № 365-к від 30.04.1987;
Запис № 9 від 18.08.1987 – прийнятий гірничим майстром підземним з повним робочим днем під землею, наказ № 232/к від 18.08.1987;
Запис № 10 від 01.09.1987 – переведений гірничим майстром підземним з повним робочим днем під землею, наказ № 264/к від 29.09.1987;
Запис № 11 від 08.07.1993 – переведений гірником очисного забою 5 розряду з повним робочим днем під землею, наказ № 163/к від 09.07.1993;
Запис № 12 від 18.09.1993 – звільнений за власним бажанням, наказ № 209/к від 22.09.1993;
Запис № 13 від 23.11.2004 – прийнятий гірником очисного забою 5го розряду з повним робочим днем під землею, наказ № 194к від 23.11.2004;
Запис № 14 від 31.01.2012 – звільнений за переводом, наказ № 20/к від 31.01.2012;
Запис № 15 від 01.02.2012 – прийнятий гірником очисного забою 5го розряду з повним робочим днем під землею, наказ № 44к від 31.01.2012;
Наказ № 593 від 04.12.2007 «Про атестацію робочих місць за Списком № 1»;
Запис № 16 від 01.04.2013 – продовжив роботу гірником очисного забою 5го розряду з повним робочим днем під землею, наказ № 904 від 25.03.2013;
Запис № 17 від 20.03.2017 – звільнений за власним бажанням, наказ № 94-к від 20.03.2017.
Згідно даних з Диплома ИТ № 997980 ОСОБА_1 в 1982 році вступив до Ровеньківського гірничого технікуму та закінчив повний курс Ровеньківського гірничого технікуму по спеціальності «Підземна розробка вугільних родовищ» 03.06.1987 року.
Згідно довідки № 305 від 03.09.2021 позивач навчався на денній формі навчання в Ровеньківському гірничому технікумі за спеціальністю «підземна розробка вугільних родовищ» з 01 вересня 1982 року. 
Наказом від 23.05.1983 № 81 ОСОБА_1 відрахований з 24.05.1983 у зв`язку з призовом в ряди Радянської армії. З 01.09.1985 поновлений та продовжив навчання в Ровеньківському гірничому технікумі за спеціальністю «підземна розробка вугільних родовищ» (наказ від 10.06.1985 № 83/к). 
Рішенням Державної кваліфікаційної комісії від 03.06.1987 надана кваліфікація «гірничого техніка» (наказ від 17.07.1987 № 104/к), наказом від 17.07.1987 № 104/к ОСОБА_1 виданий диплом серії НОМЕР_4 , реєстраційний номер НОМЕР_5 .
Згідно військового квитка серії НОМЕР_3 від 23.05.1983 ОСОБА_1 проходив службу в рядах Радянської армії з 24.05.1983 по 23.05.1985.
Оцінка суду.
Частиною другою статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їхні посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
На підставі частин першої та другої статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
Відповідно до частини першої статті 44 Закону № 1058-IV призначення (перерахунок) пенсії здійснюється за зверненням особи або автоматично (без звернення особи) у випадках, передбачених цим Законом. 
Звернення за призначенням (перерахунком) пенсії здійснюється шляхом подання заяви та інших документів, необхідних для призначення (перерахунку) пенсії, до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженої особи застрахованою особою особисто або через законного представника недієздатної особи, особи, дієздатність якої обмежена, малолітньої або неповнолітньої особи. 
Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії визначається правлінням Пенсійного фонду за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері соціального захисту населення.
Відповідно до пункту 4.3 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого Постанова правління Пенсійного фонду України 25.11.2005 № 22-1 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України 07.07.2014 № 13-1), зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за № 1566/11846 (далі Порядок № 22-1) не пізніше 10 днів після надходження заяви та за наявності документів, необхідних для призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший та поновлення виплати пенсії (у тому числі документів, одержаних відповідно до абзацу другого підпункту 3 пункту 4.2 цього розділу), орган, що призначає пенсію, розглядає подані документи та приймає рішення щодо призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший, поновлення раніше призначеної пенсії без урахування періоду, за який відсутня інформація про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України.
Рішення органу про призначення пенсії, перерахунок та поновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший візується спеціалістом, який його підготував, та спеціалістом, який його перевірив. 
Рішення підписується начальником управління (заступником начальника управління відповідно до розподілу обов`язків) та завіряється печаткою управління.
Як встановлено судом, відповідач у своєму листі від 07.12.2021 року № 1200-0202-8/55599 повідомив про відсутність підстав щодо здійснення розгляду заяви ОСОБА_1 від 24.11.2021 про проведення перерахунку пенсії.
Тобто відповідач цим листом фактично відмовив позивачу в перерахунку пенсії за наслідком його заяви від 24.11.2021 року.
Таким чином, заява позивача фактично розглянута не була і рішення встановленої форми за наслідками розгляду не прийняте.
Відповідно до усталеної практики Верховного Суду, відсутність належним чином оформленого рішення суб`єкта владних повноважень (в даному випадку - рішення відповідача про перерахунок або відмову в перерахунку пенсії) свідчить про те, що уповноважений орган не прийняв жодного рішення з числа тих, які він повинен був ухвалити за законом (постанови Верховного Суду від 14.08.2020 у справі № 815/6699/17, від 30.11.2020 у справі № 804/4743/16).
Доводи відповідача, що позивач не звертався до відповідача із заявою про перерахунок пенсії, не відповідають фактичним обставинам справи та спростовані наявною в матеріалах справи заявою позивача від 24.11.2021 року про перерахунок пенсії.
Суд не приймає доводи апелянта, що заява, з якою звернувся позивач, не відповідає формі заяви, наведеної у Додатку 1 до Порядку № 22-1, оскільки зміст заяви очевидно дає змогу оцінити намір заявника, містить всю необхідну інформацію.
Отже, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про протиправну бездіяльність пенсійного органу щодо відмови в розгляді заяви позивача про перерахунок пенсії від 24.11.2021 року.
Щодо незарахування відповідачем до пільгового стажу періоду позивача навчання в Ровеньківському гірничому технікумі в період з 01.09.1982 по 23.05.1983 та періоду строкової військової служби в Радянській Армії з 24.05.1983 по 23.05.1985, суд зазначає наступне.
На підставі підпунктів “з”, “і” та “к” частини першої, частини третьої пункту 109 Положення про порядок призначення та виплати державних пенсій, затвердженого постановою Ради Міністрів СРСР від 03 серпня 1972 року № 590 (далі - Положення № 590), крім роботи в якості робочого або службовця в загальний стаж роботи зараховується також період навчання в професійно-технічних училищах та служба у складі Збройних сил СРСР. 
При призначенні на пільгових умовах або в пільгових розмірах пенсій по старості та інвалідності робітникам і службовцям, які працювали на підземних роботах, на роботах з шкідливими умовами праці та в гарячих цехах і на інших роботах з важкими умовами праці (підпункти “а” і “б” пункту 16), і пенсій у зв`язку з втратою годувальника їх сім`ям, а також пенсій по старості робітницям підприємств текстильної промисловості (підпункт “в” пункту 16) періоди, зазначені у підпунктах “к” і “л”, прирівнюються по вибору особи, що звернулась за призначенням пенсії, або до роботи, яка передувала даному періоду, або до роботи, яка слідувала за закінченням цього періоду. Період, зазначений у підпункті “з”, прирівнюється до роботи, яка слідувала за закінченням цього періоду.
Пунктами “в” та “д” частини третьої статті 56 Закону № 1788-XII передбачено, що до стажу роботи, який дає право на трудову пенсію, зараховується: військова служба та перебування в партизанських загонах і з`єднаннях, служба в органах державної безпеки та органах внутрішніх справ, незалежно від місця проходження служби; навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.
Відповідно до частини першої статті 38 Закону України від 10 лютого 1998 року № 103/98-ВР “Про професійну (професійно-технічну) освіту” час навчання у закладі професійної (професійно-технічної) освіти зараховується до трудового стажу здобувача освіти, у тому числі в безперервний і в стаж роботи за спеціальністю, що дає право на пільги, встановлені для відповідної категорії працівників, якщо перерва між днем закінчення навчання і днем зарахування на роботу за набутою професією не перевищує трьох місяців.
Згідно з частиною першою статті 2 Закону України від 25 березня 1992 року № 2232-XII “Про військовий обов`язок і військову службу” військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Абзацом другим пункту 1 статті 8 Закону України від 20 грудня 1991 року № 2011-XII “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей” визначено, що час перебування громадян України на військовій службі зараховується до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби. 
Час проходження строкової військової служби та військової служби за призовом осіб офіцерського складу, а також час проходження військової служби в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України “Про оборону України”, зараховуються до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, якщо на момент призову на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України “Про оборону України”, особа навчалася за фахом у професійно-технічному навчальному закладі, працювала за професією або займала посаду, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах (…)
Як свідчать матеріали справи позивач 3 червня 1987 року закінчив Ровеньківський гірничий технікум по спеціальності «Підземна розробка вугільних родовищ», а 18 липня 1987 року прийнятий гірничим майстром підземним з повним робочим днем під землею. 
При цьому, перерва між днем закінчення позивачем навчання в середньому професійно-технічному училищі і днем зарахування на роботу за набутою професією не перевищує 3 місяців, а отже відповідач протиправно не зарахував період навчання в Ровеньківському гірничому технікумі в період з 01.09.1982 по 23.05.1983 рік до стажу роботи, що дає позивачу право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах.
Є безпідставними доводи апелянта, що технікум не є професійно-технічним навчальним закладом, оскільки Законом № 103/98 передбачено інші типи закладів освіти, що надають професійну (професійно-технічну) освіту або здійснюють професійне (професійно-технічне) навчання.
Крім того, оскільки на момент призову на строкову військову службу позивач навчався в Ровеньківському гірничому технікумі за спеціальністю «Підземна розробка вугільних родовищ» і період його навчання зараховано судом до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, час проходження строкової військової служби з 24.05.1983 по 23.05.1985 безпідставно не зарахований відповідачем до стажу роботи, що дає позивачу право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах.
Щодо неможливості зарахування до пільгового стажу роботи позивача періоду з 23.11.2004 по 31.01.2017 на підставі наданих нових уточнюючих довідок, суд зазначає наступне.
Відповідач обґрунтовував неможливість врахування наданих позивачем документів тим, що вони видані підприємствами розташованими на тимчасово окупованій території України.
Відповідно до частин другої, третьої статті 9 Закону України від 15 квітня 2014 року № 1207-VII “Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території” будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому Законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною 2 цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.
Разом з тим, суд зазначає, що позивач не може бути позбавлений свого права, що стосується предмету позову, через захоплення незаконними озброєними формуваннями території Луганської області.
Європейський суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що предмет і мета Конвенції як інструменту захисту прав людини потребують такого тлумачення і застосування її положень, завдяки яким гарантовані нею права були б не теоретичними чи ілюзорними, а практичними та ефективними (пункт 53 рішення у справі “Ковач проти України” від 07 лютого 2008 року, пункт 59 рішення у справі “Мельниченко проти України” від 19 жовтня 2004 року, пункт 50 рішення у справі “Чуйкіна проти України” від 13 січня 2011 року, пункт 54 рішення у справі “Швидка проти України” від 30 жовтня 2014 року тощо).
Це означає, що суд має оцінювати фактичні обставини справи з урахуванням того, що права, гарантовані Конституцією України та Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, мають залишатися ефективними та людину не можна ставити в ситуацію, коли вона завідомо не може реалізувати своїх прав.
Відповідно до частини другої статті 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
За статтею 14 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод користування правами та свободами, визнаними в цій Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою.
Отже, позивач опинився в ситуації, що відповідно позбавляє його можливості забезпечити належний захист своїх прав.
Суд звертає увагу на те, що відповідно до частини третьої статті 23 Загальної Декларації прав людини, пункту 4 частини першої Європейської Соціальної хартії та частини третьої статті 46 Конституції України кожна особа похилого віку має право на справедливу і задовільну винагороду, соціальний захист, за роки важкої праці та шкідливих робіт, - яка є основним джерелом існування для них самих та їхніх сімей.
Також суд враховує висновки Європейського суду з прав людини у справах проти Туреччини (зокрема, “Loizidou v. Turkey”, “Cyprus v. Turkey”), а також Молдови та Росії (зокрема, “Mozer v. the Republic of Moldova and Russia”, “Ilascu and Others v. Moldova and Russia”), де, ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), Європейський суд з прав людини наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Застосовуючи “намібійський виняток” у справі “Кіпр проти Туреччини”, Європейський суд з прав людини, зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать.
Враховуючи викладене, суд вважає, що у даному випадку і при обставинах, що склались у зв`язку з тимчасовою окупацією певних територій Луганської області, відмова відповідачем - органом державної влади позивачу - фізичній особі у реалізації її права на отримання пенсії з підстави знаходження підтверджуючих первинних документів на окупованій території, не є пропорційною меті, якої намагався досягти відповідач цією відмовою, та така відмова порушує баланс між конституційним правом позивача на соціальне забезпечення та завданням відповідача щодо перевірки правильності призначення пенсії.
Оскільки інформація, що міститься в наданих позивачем уточнюючих довідках повністю узгоджується с записами в трудовій книжці позивача, тому відповідач протиправно не зараховує періоди роботи позивача з 01.06.2015 по 20.03.2017 до страхового та пільгового стажу.
Суд не приймає доводи відповідача про помилкове зарахування судом першої інстанції до пільгового стажу позивача періоду його роботи з 18.08.1987 по 18.09.1993, оскільки в цій частині позовних вимог позивачу було відмовлено.
Щодо доводів відповідача про дискреційні повноваження суд зазначає наступне.
Частиною другою статті 245 КАС України визначено, що у разі задоволення позову суд може прийняти рішення, зокрема, про: визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень (пункт 2); визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій (пункт 3); визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії (пункт 4); інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів (пункт 10).
Конституційні принципи, на яких базується здійснення прав і свобод людини і громадянина в Україні, включаючи і право на пенсійне забезпечення, передбачені статтями1,3, частиною 2 статті6,8, частиною 2 статті 19, 22, 23 Конституції України, набуте у сфері пенсійного забезпечення, не може бути скасоване, звужене або обмежене.
Згідно з рішенням Конституційного Суду України від 11 жовтня 2005 року № 8-рп/2005 (справа про рівень пенсії і щомісячного довічного грошового утримання) зазначено, що зміст прав і свобод людини - це умови і засоби, які визначають матеріальні та духовні можливості людини, необхідні для задоволення потреб її існування і розвитку. Обсяг прав людини - це кількісні показники відповідних можливостей, які характеризують його множинність, величину, інтенсивність і ступінь прояву та виражені у певних одиницях виміру.
Звуження змісту прав і свобод означає зменшення ознак, змістовних характеристик можливостей людини, які відображаються відповідними правами та свободами, тобто якісних характеристик права. Звуження обсягу прав і свобод - це зменшення кола суб`єктів, розміру території, часу, розміру або кількості благ чи будь-яких інших кількісних вимірюваних показників використання прав і свобод, тобто їх кількісної характеристики.
Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод(право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.
Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
У рішеннях по справах "Клас та інші проти Німеччини", "Фадєєва проти Росії", "Єрузалем проти Австрії" Європейський суд з прав людини зазначив, що суд не повинен підміняти думку національних органів будь-якою своєю думкою. Згідно Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів Ради Європи 11.03.1980 року на 316-й нараді, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.
Адміністративний суд не наділений повноваженнями втручатися у вільний розсуд (дискрецію) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за критеріями, визначеними статтею 2 КАС України.
Завдання правосуддя полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше порушується принцип розподілу влади. Принцип розподілу влади не допускає надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - єдиним критерієм здійснення правосуддя є право. Тому завданням адміністративного суду є контроль за легітимністю прийняття рішень.
Виходячи зі змісту положень КАС України щодо компетенції адміністративного суду, останній не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.
Оскільки в силу частини п`ятої статті 45 Закону № 1058-IVпередбачено обов`язок органу Пенсійного фонду щодо прийняття відповідного рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунок) пенсії, суд вважає, що територіальний орган Пенсійного фонду має виключну компетенцію у питаннях призначення (перерахунку) пенсії. Отже, зазначене питання віднесено до дискреційних повноважень територіального органу Пенсійного фонду.
Право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.
Завданням адміністративного судочинства є перевірка правомірності дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, відповідності його рішень критеріям, які пред`являються до рішень суб`єктів владних повноважень та закріплені в частині другій статті 2 КАС України.
Відтак, зважаючи на обставини справи, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 24.11.2021 року про перерахунок пенсії із зарахуванням до пільгового стажу спірних періодів його роботи.
При цьому встановлення відповідачу обов`язку зарахувати до пільгового стажу позивача спірні періоди його роботи не є втручанням в дискреційні повноваження, оскільки, як вище зазначалося судом, відповідач протиправно не врахував записи трудової книжки позивача та дані уточнюючих довідок до пільгового стажу позивачу, тому суд першої інстанції визначив обов`язок пенсійному органу здійснити свої дискреційні повноваження відповідно до Закону № 1058 та Порядку № 22-1.
Обрання такого способу захисту порушеного права позивача узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 06.03.2018 у справі № 754/14898/15-а, від 17.07.2018 у справі № 514/166/16-а.
Щодо стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат по справі суд зазначає наступне.
За частиною першою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Отже, оскільки позовні вимоги задоволені частково, судом обґрунтовано стягнуто на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судові витрати понесені позивачем.
Статтею 242 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
За приписами пункту 1 частини першої статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвали судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Оскільки судове рішення в межах доводів апеляційної скарги є обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстав для її задоволення та скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.
Як визначено пунктом 3 частини шостої статті 12 Кодексу адміністративного судочинства України для цілей цього Кодексу справами незначної складності є справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.
Згідно з пунктом 2 частини п`ятої 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності, крім випадків, якщо:
а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.
Отже зазначена справа відноситься до справ незначної складності, тому судове рішення за наслідками апеляційного розгляду в цій справі касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, визначених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.
Керуючись статтями 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 327, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

                                              ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду в Луганській області на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 10 червня 2022 року у справі № 360/8401/21 – залишити без задоволення.
Рішення Луганського окружного адміністративного суду від 10 червня 2022 року у справі № 360/8401/21 – залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття 13 березня 2023 року є остаточною та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, визначених ст.328 КАС України.
Повне судове рішення складено 13 березня 2023 року.

Головуючий суддя                                                                       І.Д. Компанієць

Судді                                                                                            А.В. Гайдар

                                                                                                       Е.Г. Казначеєв