01.03.23
33/812/78/23

Справа №490/7679/19
Провадження № 33/812/78/23
Категорія: ст.124, ч.4 ст.122 КУпАП

П О С Т А Н О В А
Іменем України
01 березня 2023 року                                                                м. Миколаїв
Миколаївський апеляційний суд у складі:
головуючого судді Базовкіної Т.М.,
із секретарем судового засідання Андрієнко Л.Д.,
за участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 
розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання  ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови, що ухвалив Заводський районний суд міста Миколаєва під головуванням судді Цуркан Романа Сергійовича у приміщенні цього суду 28 грудня 2022 року, якою ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає за адресою:  АДРЕСА_1 , визнано винною у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 17000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на один рік,

у с т а н о в и в :

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ААБ№325993 від 26 липня 2022 року в той же день о 22 год. 30 хв. водій ОСОБА_1 керувала транспортним засобом ЗАЗ-1102, номерний знак НОМЕР_1 , у м. Миколаєві по пр. Центральному з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме запах: алкоголю з порожнини рота, нестійка хода, почервоніння шкіри обличчя. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки та в медичному закладі відмовилась, чим порушила вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху.
Дії водія ОСОБА_1 кваліфіковані працівником поліції за ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Постановою Заводського районного суду міста Миколаєва від 28 грудня 2022року  ОСОБА_1  визнано винною у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статтею 130 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 17000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на один рік та стягнуто 496,20 грн. судового збору в дохід держави.
23 січня 2023 року особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 подала до суду апеляційну скаргу на вказану постанову з пропуском строку на її подачу та клопотанням про його поновлення. 
В обґрунтування причин пропуску строку на апеляційне оскарження постанови ОСОБА_1 зазначила, що з 03 січня 2023 року по 18 січня 2023 року вона та її діти хворіли на гостре респіраторне захворювання, можливо - короновірус. В той час через хворобу вона намагалась не виходити з дому з метою запобігти зараження оточуючих та дотримувалася карантинного режиму.
Оскільки вона не працює, то в лікарню не зверталась, лікарняний лист їй не відкривали.
Крім того ОСОБА_1 є одинокою матір`ю із малозабезпеченої сім`ї. Вільного часу на написання апеляційної скарги не мала та не мала змоги оплатити послуги адвоката, тому шукала знайомого фахівці з права, який їй допоміг би безкоштовно написати апеляційну скаргу.
Звертаючись з апеляційною скаргою, ОСОБА_1 має на меті перевірити законність прийнятого рішення суду першої інстанції та органів патрульної служби.
Крім того Указом Президента України №64/2022 від 24 лютого 2022 року «Про введення воєнного стану в Україні» був введений воєнний стан, який неодноразово продовжувався.
Заслухавши особу, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , яка підтримала клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови суду, дослідивши матеріали справи в межах вирішення клопотання щодо поновлення строку на апеляційне оскарження постанови суду, апеляційний суд дійшов висновку, що відсутні підстави для поновлення цього строку.
Доступ до суду як елемент права на справедливий судовий розгляд не є абсолютним і може підлягати певним обмеженням у випадку, коли такий доступ особи до суду обмежується законом і не суперечить пункту першому статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод; якщо воно не завдає шкоди самій суті права і переслідує легітимну мету за умови забезпечення розумної пропорційності між використаними засобами і метою, яка має бути досягнута.
Виходячи із зазначених критеріїв, Європейський суд з прав людини визнає легітимними обмеженнями встановленні державами - членів Ради Європи вимоги щодо строків оскарження судових рішень (рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Нешев проти Болгарії» від 28 жовтня 2004 року).
Відповідно до положень частини 2 статті 294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови.
Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.
28 червня 2018 р. Європейський суд з прав людини ухвалив рішення у справі «Осовська та інші проти України», у якому встановив порушення пункту 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод у зв`язку з недотриманням принципу юридичної визначеності. При цьому у пунктах 26, 27 рішення суд наголосив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитись у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права частиною спільної спадщини Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності (див. рішення у справі «Брумареску проти Румунії» пункт 61). Юридична визначеність передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішень. Цей принцип наголошує, що жодна зі сторін не має права вимагати перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного розгляду справи та її нового вирішення. Повноваження судів вищих інстанцій щодо перегляду мають здійснюватись для виправлення судових помилок та недоліків правосуддя, але не для здійснення нового судового розгляду. Перегляд не повинен розглядатись як прихований засіб оскарження, а сама можливість існування двох точок зору на один предмет не є підставою для повторного розгляду. Відступ від цього принципу може бути виправданим лише коли він обумовлений особливими та непереборними обставинами (див. рішення у справі «Рябих проти Росії`пункт 52).
При цьому складовою правової визначеності є передбачуваність застосування норм процесуального законодавства. Європейський суд з прав людини зазначає, що сторони судового провадження повинні мати право очікувати застосування до їхньої справи чинних норм процесуального законодавства (рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Дія 97» проти України» від 21 жовтня 2010 року).
Хоча, перш за все, саме до повноважень національних судів належить вирішувати питання про будь-яке поновлення строку на апеляційне оскарження, такі повноваження не є необмеженими. Національні суди зобов`язані навести підстави. У кожній справі суди мають перевірити, чи можуть підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження виправдати втручання у принцип res judicata, особливо коли національне законодавство не обмежує свободу розсуду судів щодо часу або підстав для поновлення строків (див. рішення у справах «Пономарьов проти України» пункт 41 та «Устименко проти України» пункт 47).
З аналізу практики ЄСПЛ вбачається, що поновлення строку на оскарження судового рішення може бути обґрунтованим та вважається співвідносним та виправданим стосовно неповного забезпечення принципу правової визначеності, зазвичай, якщо: 1) пропуск строку є поважний, об`єктивно незалежний від волі та поведінки скаржника, а тим більше, якщо пропуск строку стався з вини судів попередніх інстанцій, зокрема, у зв`язку з несвоєчасним врученням повного тексту судового рішення при одночасній добросовісній поведінці скаржника та вчиненні останнім усіх залежних від нього дій з метою отримання такого рішення; 2) оскарження судового рішення здійснюється не з метою перегляду остаточного рішення, а обумовлене метою виправлення судової помилки, яка має суттєве значення для захисту прав та інтересів особи або становить значний суспільний або у, виняткових випадках, державний інтерес.
Зокрема підставою для поновлення такого строку може бути неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (див., рішення у справах «Александр Шевченко проти України» п. 27, та «Трух проти України»).
Вирішуючи питання про поновлення строку, апеляційний суд також виходить з того, що поняття поважності причин пропуску строків є оціночним, а його вирішення покладається на розсуд суду. Під поважними причинами слід розуміти лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежали від волевиявлення особи, пов`язані дійсно з істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливлювали своєчасне звернення до суду у визначений законом строк.
З матеріалів вбачається, що адміністративна справа щодо ОСОБА_1 перебувала у провадженні районного суду з вересня 2022 року.
Розгляд справи призначався неодноразово (3 листопада, 12 грудня та 26 грудня, 28 грудня 2022 року (а.с.12-19). 
В судове засідання 28 грудня 2022 року ОСОБА_1 з`явилася. Справу розглянуто за її участі.
Копію постанови місцевого суду від 28 грудня 2022 року ОСОБА_1 отримала того ж дня (а.с.21).
Отже, звертаючись до суду з апеляційною скаргою 23 січня 2023 року, тобто майже через місяць з дня отримання копії постанови, ОСОБА_1 пропустила десятиденний строк на оскарження постанови місцевого суду від 28 грудня 2022 року.
Як на поважність причини пропуску строку на апеляційне оскарження постанови суду ОСОБА_1 в апеляційній скарзі посилається на хворобу (свою та неповнолітніх дітей), проте належних та допустимих доказів на підтвердження своєї хвороби та хвороби дітей не надає.
Також ОСОБА_1 у клопотанні про поновлення строку на апеляційне оскарження зазначає, що 24 лютого 2022 року почалась війна і Указом Президента України №64/2022 від 24 лютого 2022 року «Про введення воєнного стану в Україні» був введений воєнний стан.
Проте апеляційна скарга та клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови суду не містить обґрунтування, як саме ці обставини унеможливили вчасне оскарження постанови суду. 
Отже, враховуючи, що матеріали справи містять достатні відомості про обізнаність ОСОБА_1 про ухвалення постанови 28 грудня 2022 року, тривалість строку, який просить поновити ОСОБА_1 , а також зважаючи на принцип диспозитивності, який передбачає, що кожна особа користується своїми правами на свій власний розсуд і використовує той обсяг прав, передбачений КУпАП, який вважає за потрібне, та враховуючи викладені вище обставини, слід дійти висновку, що особою, яка подала апеляційну скаргу, не наведено поважних підстав, які б унеможливили звернення її до суду в межах встановленого КУпАП 10-денного строку з дати винесення постанови суду. 
Обставини, на які посилається ОСОБА_1 , не свідчать про існування будь-яких об`єктивних, неперборних перешкод у реалізації нею своїх прав на судовий захист з метою відновлення прав, свобод чи законних інтересів. З огляду на вищенаведене, суд апеляційної інстанції вважає, що строк на апеляційне оскарження постанови суду пропущений без поважних причин, а тому поновленню не підлягає.
Отже з урахуванням викладеного, розглядаючи справу в межах доводів, викладених в клопотанні про поновлення строку та в апеляційній скарзі, апеляційний суд приходить до висновку про відсутність підстав для поновлення процесуального строку на апеляційне оскарження постанови судді Заводського районного суду м. Миколаєва від 28 грудня 2022 року.
Відсутність поважних причин пропуску строку на апеляційне оскарження є підставою для повернення апеляційної скарги особі, яка її подала.
Керуючись статтею 294 КУпАП, суд

п о с т а н о в и в :

Відмовити ОСОБА_1  в поновленні строку на апеляційне оскарження постанови Заводського районного суду м. Миколаєва від 28 грудня 2022 року, якою ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає за адресою:  АДРЕСА_1 , визнано винною у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 17000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на один рік.
Апеляційну скаргу разом з додатками повернути особі, яка її подала.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя Миколаївського апеляційного суду                                 Т.М.Базовкіна