Справа № 449/510/22                                 Головуючий у 1 інстанції: Борняк Р. О. 
Провадження № 22-ц/811/2787/22                 Доповідач в 2-й інстанції: Ванівський О. М. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

23 січня 2023 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого – судді: Ванівського О.М.,
суддів – Цяцяка Р.П., Шеремети Н.О.
секретаря: Назар Х.Б.
з участю: представника апелянта – ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Перемишлянського районного суду Львівської області від 07 жовтня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності та ділової репутації,-

в с т а н о в и в:
ОСОБА_3 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 про захист честі, гідності та ділової репутації. Просив суд зобов`язати ОСОБА_2 спростувати на своїй сторінці в Фейсбуці раніше поширену інформацію, що стосується його і членів його сім`ї, вибачитися перед ним та його дружиною ОСОБА_4 , заборонити надалі поширювати інформацію про нього і членів його сім`ї будь-яку інформацію в соціальних мережах та інших засобах, що порочать його честь, гідність та ділову репутацію, стягнути з ОСОБА_2 на його користь моральну шкоду в сумі 5000 грн. та судові витрати по справі. 
Свої позовні вимоги аргументував тим, що він разом із дружиною ОСОБА_4 та малолітньою донькою проживають в АДРЕСА_1 . Їхньою сусідкою по будинку є ОСОБА_2 , яка впродовж 2019-2022 року створює нестерпні умови для нормального проживання в квартирі. Постійно ображає його, дружину та доньку нецензурними словами, принижує, поширює неправдиві чутки про них між сусідами та на своїй сторінці в соціальних мережах, ображає його та його дружину у мережі Фейсбук, звинувачує їх у непристойних іграх, з використанням фотографій дружини, образливо відзивається про її зовнішність, не маючи на це жодного морального права, поширює про нього інформацію, що він інвалід, звинувачує його у маршируванні у нічний час кругом ліжка, тобто таким чином у підготовці до лав ЗСУ. У такий спосіб принижує його серед друзів і інших осіб.
Рішенням Перемишлянського районного суду Львівської області від 07 жовтня 2022 року позов задоволено частково.
Зобов`язано ОСОБА_2 на своїй сторінці в Фейсбуці спростувати раніше поширену інформацію, що стосується ОСОБА_3 і членів його сім`ї, вибачитися перед ним та його дружиною ОСОБА_4 .
Заборонено ОСОБА_2 надалі поширювати інформацію про ОСОБА_3 і членів його сім`ї будь-яку інформацію в соціальних мережах та інших засобах, що порочать його честь, гідність та ділову репутацію.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 сплачений судовий збір в розмірі 992,40 грн. та 1000 грн. моральної шкоди.
Рішення суду оскаржила ОСОБА_2 .
В апеляційній скарзі зазначає, що оскаржуване рішення є незаконним і необґрунтованим та прийнятим з порушенням норм матеріального та процесуального права, та неповним з`ясуванням усіх обставин справи. Зокрема звертає увагу на характер інформації, що міститься у матеріалах справи №449/510/22, зокрема в скріншотах з соціальної мережі Фейсбук поширених користувачем під назвою ОСОБА_5 , і вважає, що така інформація є критикою, особистою думкою та оціночним судженням особи, яка публікувала дану інформацію. Також дана інформація не містить будь яких фактичних даних, тому перевірка інформації на її достовірність є неможливою.
Стверджує, що будь – яких належних доказів на підтвердження факту, що саме вона є автором публікацій та коментарів, викладених у соціальній мережі «Фейсбук» зі змістом яких не погоджується позивач, ним не надано.
Просить рішення суду скасувати та постановити нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.
Заслухавши суддю - доповідача, пояснення представника апелянта – ОСОБА_1 на підтримання апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що така підлягає задоволенню.
Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.
В силу положень ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.
Згідно п. п. 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції не відповідає зазначеним вимогам.
Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.
Частково задовольняючи позовні вимоги про захист честі, гідності та ділової репутації, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачка поширила у мережі Фейсбук інформацію про позивача і його дружину, яка є її суб`єктивною думкою, що виходить за межі загальноприйнятих моральних норм, тобто порушує особисті немайнові права позивача, що призвело до заподіяння йому моральної шкоди.
Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду зважаючи на наступне.
Відповідно до ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.
Згідно ст.32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.
Згідно ст. 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.
Беручи до уваги приведені конституційні положення, суди при вирішенні справ про захист гідності, честі та ділової репутації повинні забезпечувати баланс між конституційним правом на свободу думки і слова, правом на вільне вираження своїх поглядів та переконань, з одного боку, та правом на повагу до людської гідності, конституційними гарантіями невтручання в особисте і сімейне життя, судовим захистом права на спростування недостовірної інформації про особу, з іншого боку.
Згідно з ч. 2 ст. 5 Закону України «Про інформацію», реалізація права на інформацію громадянами, юридичними особами і державою не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб.
Згідно ст. 201 ЦК України, особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є: здоров`я, життя; честь, гідність і ділова репутація; ім`я (найменування); авторство; свобода літературної, художньої, наукової і технічної творчості, а також інші блага, які охороняються цивільним законодавством.
Відповідно до ст. 277 ЦК України, фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Спростування недостовірної інформації здійснюється незалежно від вини особи, яка її поширила. Спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена.
Відповідно до ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та Протоколів № 2, 4, 7, 11 до Конвенції, кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів.
Здійснення цих свобод, оскільки воно пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадської безпеки, для охорони порядку або запобігання злочинам, для охорони здоров`я або моралі, для захисту репутації або прав інших осіб, для запобігання розголошенню конфіденційної інформації або підтримання авторитету і безсторонності суду і є необхідним в демократичному суспільстві.
Як зазначено в рішеннях Європейського суду з прав людини (справи Лінгенса, Гудвіна, Прагер і Обершлік) свобода вираження поглядів, гарантована п. 1 ст. 10, становить одну з основних підвалин демократичного суспільства й одну з принципових умов його розвитку та умов реалізації кожної особи. За умови додержання п. 2 свобода вираження стосується не лише тієї «інформації» чи тих «ідей», які отримані належним чином або розглядаються як необразливі чи незначні, а й тих, що викликають образу, обурення або неспокій. Такими є вимоги плюралізму, терпимості й широти поглядів, без яких «демократичне суспільство» неможливе.
При розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б однієї особи у будь-який спосіб; поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.
Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.
Поширенням інформації також є вивішування (демонстрація) в громадських місцях плакатів, гасел, інших творів, а також розповсюдження серед людей листівок, що за своїм змістом або формою порочать гідність, честь фізичної особи або ділової репутації фізичної та юридичної особи.
Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).
Спростування поширеної недостовірної інформації повинно здійснюватись незалежно від вини особи, яка її поширила.
Матеріалами справи та судом встановлено, що позивач з своїй позовній заяві покликається на те, що відповідач на своїй персональній сторінці у соціальній мережі «Facebook» поширила фотографії: на одній з них, зображена дівчина на фоні моря, встановлено у судовому засіданні, що це дружина позивача – ОСОБА_6 , розміщена з профілю ОСОБА_5 , на фотографії розміщений смайлик, що сміється, з дописом: “Оці 100+ кілограмів у черговий раз влаштовують вечірні обряди прогулянки навколо ліжка, а зараз 23.20.”, на другій фотографії зображений позивач поруч із червоним автомобілем, розміщена з профілю ОСОБА_5 , на фотографії розміщений смайлик, що сміється, з дописом: “А ще регулярно марширує навкруги ліжка у нічний час, може таки готується до ЗСУ…”, на третій фотографії зображений підвіконник і біле пластикове вікно, розміщена з профілю ОСОБА_5 , на фотографії розміщений смайлик, що сміється, з дописом: “ ОСОБА_7 в ЗСУ не беруть бо інвалід (незнаю на яку частину тіла), але він все ж знайшов можливість воювати. Полює і відловлює мухи які літають цілими табунами”, на четвертій фотографії зображена дівчина, яка сидить на фоні моря, встановлено у судовому засіданні, що це дружина позивача – ОСОБА_6 , розміщена з профілю ОСОБА_5 , на фотографії розміщений смайлик, що сміється, з дописом: “Сім`я Заплатинських проводить якісь дивні ритуали опівночі, топчуться навколо ліжка, чимось скрегочуть, і час від часу хтось падає. Чи то такі …ігри?.?”
Зазначене підтверджується роздруківкою даних з персональної сторінки ОСОБА_2 у соціальній мережі «Facebook», тому просив суд зобов`язати відповідача спростувати цю інформації у такий же спосіб, у якій вона була поширена, відшкодувати моральну шкоду в сумі 5 000 грн. на користь кожного з позивачів
За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно із статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Пленум Верховного Суду України у постанові від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» у пунктах 9-12 роз`яснив судам, що відповідачами у справі про захист гідності, честі чи ділової репутації є фізична або юридична особа, яка поширила недостовірну інформацію, а також автор цієї інформації.
Належним відповідачем у разі поширення оспорюваної інформації в мережі Інтернет є автор відповідного інформаційного матеріалу та власник веб-сайта, особи яких позивач повинен установити та зазначити в позовній заяві.
Якщо автор поширеної інформації невідомий або його особу та/чи місце проживання (місцезнаходження) неможливо встановити, а також коли інформація є анонімною і доступ до сайта - вільним, належним відповідачем є власник веб-сайта, на якому розміщено зазначений інформаційний матеріал, оскільки саме він створив технологічну можливість та умови для поширення недостовірної інформації.
Верховним Судом України, Верховним Судом щодо визначення належного відповідача у разі поширення інформації в мережі Інтернет, яку позивач просить спростувати, сформовано сталу судову практику, у тому числі щодо фіксації (збір, надання) доказів, їх допустимість та достовірність, експертизи у сфері телекомунікаційних систем, дослідження змісту веб-сторінок, оцінки електронних доказів (копій) (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 07 грудня 2021 року у справі № 905/902/20, провадження № 12-52 гс 21, постанову Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 18 березня 2021 року у справі № 927/791/18).
Власники веб-сайтів та постачальники послуг хостингу, крім фізичних осіб, які не є суб`єктами господарювання, зобов`язані розміщувати у вільному доступі на власних веб-сайтах та (або) в публічних базах даних записів про доменні імена (WHOIS) достовірну інформацію про себе. Фізичні особи, які не є суб`єктами господарювання, розміщують у вільному доступі на веб-сайтах, власниками яких вони є, або в публічних базах даних записів про доменні імена (WHOIS) контактну інформацію власника веб-сайту, передбачену пунктом «в» цієї частини (частина одинадцята статті 52-1 Закону України «Про авторське право та суміжні права»).
В апеляційній скарзі ОСОБА_2 стверджує, що будь – яких належних доказів на підтвердження факту, що саме вона є автором публікацій та коментарів, викладених у соціальній мережі «Фейсбук» зі змістом яких не погоджується позивач, не надано.
Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права.
Суд апеляційної інстанції встановив, що сторінка у соціальній мережі «Фейсбук», яка, як зазначає позивач, належить відповідачу та на якій відповідач ОСОБА_2 поширила недостовірну інформацію про позивача, експертом, атестованим за спеціальністю «Дослідження телекомунікаційних систем (обладнання) та засобів» не досліджувалася. Висновки фахівця в галузі дослідження телекомунікаційних систем відсутні.
З клопотанням про призначення у справі судової експертизи для проведення комп`ютерно-технічного дослідження та дослідження телекомунікаційних систем (обладнання) та засобів для встановлення власників аккаунтів, розміщених на ресурсах-посиланнях із залученням фахівців для дослідження телекомунікаційних систем (обладнання) сторони не зверталися.
Доменне ім`я ОСОБА_8 .соm є приватним доменним іменем другого рівня в домені соm, який є загальним доменом верхнього рівня. Доменне ім`я ОСОБА_8 .соm не відноситься до українського сегменту Інтернет.
Адреса facebook не належить до адресного простору українського сегмента мережі Інтернет, адміністрування цих доменних імен в Україні не здійснюється.
Дані про власника веб-сайт можуть бути витребувані відповідно до положень ЦПК України адміністратора системи реєстрації та обліку доменних назв та адреси українського сегмента мережі Інтернет.
Таким чином, колегія суддів вважає, що позивач не підтвердив належними доказами те, що саме ОСОБА_2 , на сторінці в соціальній мережі «Фейсбук», яка належить саме їй, виклала зазначену у позові інформацію про ОСОБА_3 та його дружину.
За приписами п. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно п. п. 2, 8 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення; у передбачених цим Кодексом випадках скасувати свою постанову (повністю або частково) і прийняти одне з рішень, зазначених в пунктах 1-7 частини першої цієї статті.
Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Згідно положень п. 2 ст. 376 ЦПК України неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню; порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.
За таких обставин, колегія суддів доходить висновку, що апеляційну скаргу ОСОБА_2 слід задовольнити, рішення Перемишлянського районного суду Львівської області від 07 жовтня 2022 року скасувати та постановити нове судове рішення, яким в задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності та ділової репутації – відмовити.
Відповідно до приписів ст. 141 ЦПК України, з урахуванням задоволення апеляційної скарги, належить стягнути з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_2 судові витрати із сплати судового збору за подачу апеляційної скарги в розмірі 1488 грн. 60 коп. 
Керуючись ст.ст. 367, 368, п.2 ч.1 374, 376, 381 - 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд, -
п о с т а н о в и в:
апеляційну скаргу ОСОБА_2 – задоволити.
Рішення Перемишлянського районного суду Львівської області від 07 жовтня 2022 року скасувати та постановити нове судове рішення, яким в задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності та ділової репутації – відмовити.
Стягнути з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_2 1488 грн. 60 коп. судового збору за подання апеляційної скарги.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.
Повний текст постанови складено 02.02.2023 року.

Головуючий: Ванівський О.М.

Судді: Цяцяк Р.П.

Шеремета Н.О.