Дата документу 07.02.2023 Справа № 337/6331/21

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Єдиний унікальний № 337/6331/21         Головуючий у І інстанції: Котляр А.М.
Провадження № 22-ц/807/519/23         Суддя-доповідач: Поляков О.З.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07 лютого 2023 року         м. Запоріжжя
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Запорізького апеляційного суду у складі:
головуючого:        Полякова О.З.,
суддів:        Крилової О.В.,
       Кухаря С.В.,
при секретарі: Бєловій А.В. 
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу з апеляційною скаргою акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії – Запорізького обласного управління АТ «Ощадбанк» на ухвалу Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 08 листопада 2021 року у справі за заявою акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії – Запорізького обласного управління АТ «Ощадбанк» про забезпечення доказів до подання позовної заяви,-

В С Т А Н О В И Л А:        

У листопаді 2021 року АТ «Державний ощадний банк України» в особі філії – ЗОУ АТ «Ощадбанк» звернулось до суду із заявою про забезпечення доказів до подання позовної заяви. 
В обґрунтування заяви  зазначено, що банк має намір звернутись до Хортицького районного суду м. Запоріжжя із позовом до про стягнення заборгованості до спадкоємців померлого ОСОБА_1 .
У зв`язку із тим, що заявник не може самостійно отримати інформацію про спадкоємців померлого, просив суд задовольнити заяву та забезпечити докази шляхом витребування матеріалів спадкової справи, АТ «Ощадбанк» просило суд витребувати у приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Чернявського В.В. копію спадкової справи після смерті ОСОБА_1 .
Ухвалою Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 08 листопада 2021 року у задоволені заяви відмовлено. 
Відмовляючи у задоволенні заяви, суд першої інстанції зазначив, що заявник не навів обставин, які дають підстави вважати, що спадкова справа після смерті ОСОБА_1 може бути втрачена, або її витребування стане згодом неможливим чи утрудненим. 
Не погоджуючись із вищезазначеною ухвалою, АТ «Державний ощадний банк України» в особі філії – Запорізького обласного управління АТ «Ощадбанк» подалоапеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить ухвалу Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 08 листопада 2021 року скасувати, справу повернути до суду першої інстанції для продовження розгляду.
В обґрунтування апеляційної скарги АТ «Ощадбанк» зазначає, що звертаючись до суду із заявою про забезпечення доказів, банк вказав на докази, витребування яких є необхідним з метою надання інформації щодо спадкоємців померлого позичальника – ОСОБА_1 . Так як відповідно до повідомлення приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Чернявського К.М. № 1060/02-14 від 23 вересня 2021 року на підставі ч. 8 ст. 8 ЗУ «Про нотаріат» в наданні інформації щодо спадкоємців позичальника банку було відмовлено.
Скаржник вважає, що посилання суду першої інстанції на те, що заявник не навів обставин та не зазначив доказів, які б вказували на те, що засіб доказування може бути втрачено або збирання чи подання відповідних доказів стане згодом неможливим чи утрудненим не могло слугувати підставою для відмови у задоволенні заяви.
27 січня 2023 року на адресу апеляційного суду надійшла заява приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Чернявського В.В. про розгляд справи за його відсутності.
07 лютого 2023 року до апеляційного суду надійшла заява представника АТ «Ощадбанк» - адвоката Іванісова В.С. про розгляд справи без його участі.
Згідно з ч. 2 ст. 372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, а тому колегія суддів вирішила розглядати справу за відсутності осіб, які не з`явились.
Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить задовольнити з огляду на таке.
Відповідно до п. 6 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Згідно з п. 4 ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.
Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 2 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
За приписами ч. ч. 1, 4 ст. 84 ЦПК України учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Суд може витребувати докази також до подання позову, як захід забезпечення доказів, у порядку, встановленому статтями 116-118 цього кодексу.
Відповідно до ч.ч.1,2 ст. 116 ЦПК України, суд за заявою учасника справи або особи, яка може набути статусу позивача, має забезпечити докази, якщо є підстави припускати, що засіб доказування може бути втрачений або збирання або подання відповідних доказів стане згодом неможливим чи утрудненим. Способами забезпечення судом доказів є допит свідків, призначення експертизи, витребування та (або) огляд доказів, у тому числі за їх місцезнаходженням, заборона вчиняти певні дії щодо доказів та зобов`язання вчинити певні дії щодо доказів. У необхідних випадках судом можуть бути застосовані інші способи забезпечення доказів, визначені судом.
Отже, забезпечення доказів - це вжиття судом заходів, направлених на закріплення і збереження доказів.
Підставою забезпечення доказів є обґрунтоване припущення заявника, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим збирання чи подання доказів або засіб доказування може бути втрачений.
Розглядаючи заяву про забезпечення доказів, суд (суддя) має з урахуванням обґрунтування необхідності забезпечення доказів пересвідчитися, зокрема, в тому, що зволікання з цим питанням поставить під загрозу можливість подання доказів у майбутньому (вони можуть бути знищені, пошкодженні, витратити свою доказову цінність тощо).
Відповідно до ч. 1 ст. 117 ЦПК України у заяві про забезпечення доказів повинні бути зазначені: докази, які необхідно забезпечити; обставини, для доказування яких вони необхідні, обґрунтування необхідності забезпечення доказів.
Відмовляючи в задоволенні заяви про забезпечення доказів, суд першої інстанції виходив з того, що у порушення вищезазначених вимог закону, в заяві про забезпечення доказів заявником не наведено обставин, які свідчать про те, що подання потрібних доказів може стати неможливим або ускладненим, у зв`язку з чим, суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні заяви про забезпечення доказів.
Проте з таким висновком суду першої інстанції не погоджується колегія суддів, адже відмовляючи у задоволенні заяви, суд не надав належної оцінки доводам заявника щодо необхідності витребування доказів та можливості їх отримання іншим шляхом.
Загальною декларацією прав людини 1948 року передбачено, що кожна людина має право на ефективне поновлення в правах компетентними національними судами у випадках порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом (стаття 8).
Право на ефективний судовий захист закріплено також у статті 2 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права 1966 року та в статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» (далі - Конвенція).
За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Ніхто не може бути обмежений у праві на доступ до правосуддя, яке охоплює можливість особи ініціювати судовий розгляд та брати безпосередню участь у судовому процесі, або позбавлений такого права. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.
Згідно з практикою Європейського суду з прав людини гарантії регламентовані статтею 6 Конвенції, якою передбачено право на справедливий суд, там, де існують, апеляційні або касаційні суди, повинні відповідати також і забезпеченню ефективного доступу до цих судів (пункт 25 рішення ЄСПЛ у справі «Делькур проти Бельгії» від 17 січня 1970 року та пункт 65 рішення у справі «Гофман проти Німеччини» від 11 жовтня 2001 року).
Європейський суд з прав людини, розглядаючи справи щодо порушення права на справедливий судовий розгляд, тлумачить вказану статтю як таку, що не лише містить детальний опис гарантій, надаваних сторонам у цивільних справах, а й захищає у першу чергу те, що дає можливість практично користуватися такими гарантіями, - доступ до суду.
Отже, право на справедливий судовий розгляд, закріплене в пункті 1 статті 6 Конвенції, необхідно розглядати як право на доступ до правосуддя.
Україна як учасниця Конвенції повинна створювати умови щодо забезпечення доступності правосуддя як загальновизнаного міжнародного стандарту справедливого судочинства.
Право на доступ до суду має «застосовуватися на практиці і бути ефективним» (Белле проти Франції, § 38). Для того, щоб право на доступ було ефективним, особа «повинна мати реальну можливість оскаржити дію, що порушує його права» (Белле проти Франції, § 36; Нун`єш Діаш проти Португалії).
Суворе трактування національним законодавством процесуального правила (надмірний формалізм) можуть позбавити заявників права звертатись до суду (Перес де Рада Каванил`ес проти Іспанії).
Однак, суд першої інстанції наведеного не врахував та помилково відмовив у задоволенні заяви АТ «Ощадбанк».
Таким чином, доводи апеляційної скарги про незаконність та необґрунтованість ухвали Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 08 листопада 2021 року, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, знайшли своє підтвердження під час розгляду справи.
Суд апеляційної інстанції погоджується с доводами апеляційної скарги про  допущення судом першої інстанції помилки при постановленні ухвали.
Відповідно до статті 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.
Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що доводи апеляційної скарги АТ «Ощадбанк» заслуговують на увагу, висновки суду не відповідають обставинам справи, ухвала суду постановлена з порушенням норм процесуального права, і підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Керуючись ст. ст. 374, 379, 381-384 ЦПК України, колегія суддів, - 

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії – Запорізького обласного управління АТ «Ощадбанк» –  задовольнити.
Ухвалу Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 08 листопада 2021 року у цій справі – скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Постанова є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає.
Повна постанова складена 15 лютого 2023 року.

Головуючий:

Судді: