ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 березня 2023 року	Львів	Справа № 140/8932/21 пров. № А/857/786/23	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:
головуючого судді                                                  Обрізко І.М., 
суддів                                                                      Онишкевича Т.В.,  Шинкар Т.І.,
за участю секретаря судового засідання                    Хабазні Ю.Є.
за участю позивача                                                   ОСОБА_1 ,                    

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 02 грудня 2022 року, прийняте суддею Каленюк Ж.В.  у м. Луцьку, повний текст складено 02.12.2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про визнання дії та бездіяльності протиправними,- 

                                                         встановив:

ОСОБА_1 (надалі – позивач) звернувся з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області  (надалі – ГУ ПФУ у Волинській області, відповідач) про визнання протиправними дій щодо відмови в призначенні трудової пенсії по інвалідності відповідно до статті 25 Закону України від 05 листопада 1991 року №1788-ХІІ «Про пенсійне забезпечення»; зобов`язання призначити трудову пенсію по інвалідності відповідно до статті 25 вказаного Закону з 25 квітня 1996 року та з цієї ж дати провести перерахунок призначеної пенсії (з врахуванням раніше виплачених сум).
Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 02 грудня 2022 року відмовлено у задоволенні позову.
Суд виходив з того, що на день звернення позивача із заявою про призначення пенсії органом, що призначав пенсію були органи соціального захисту населення. Відтак, відповідач жодних рішень, які стосуються призначення пенсії не приймав.
Управління Пенсійного фонду в м. Луцьку Волинської області продовжувало виплату вже призначеної ОСОБА_1 соціальної пенсії з липня 2002 року. 
Виплата соціальної пенсії припинена позивачу з 01 червня 2011 року за рішенням Управління Пенсійного фонду в м. Луцьку Волинської області.
Позивач не оскаржував ані рішення (дії) Управлінням соціального захисту населення Луцького міськвиконкому щодо призначення пенсії, ані рішення Управління Пенсійного фонду в м. Луцьку Волинської області про припинення виплати соціальної пенсії.
Суд звернув увагу на те, що заява ОСОБА_1 від 05 січня 2006 року  не може бути підставою для призначення трудової пенсії по інвалідності, оскільки останній просив поновити пенсію по інвалідності (ці слова підкреслені у тексті бланку заяви), слово «призначити» навпаки закреслене.
Позивач не вчиняв жодних дій ні для поновлення виплати призначеної пенсії, ні для отримання іншого виду пенсії. Інтерес до свого пенсійного забезпечення у нього виник лише у лютому 2021 року (тобто, через десять років після припинення пенсійних виплат).
Усне звернення ОСОБА_1 на особистому прийомі 23 лютого 2021 року не може вважатися заявою про призначення пенсії, не створює правового наслідку у вигляді обов`язку прийняти письмове рішення стосовно призначення пенсії.
Не погодившись із зазначеним судовим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу. Вважає, що судом першої інстанції ухвалено рішення із неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права. Просить скасувати рішення суду та ухвалити постанову, якою задовольнити позов.
В апеляційній скарзі зазначає, що при розгляді заяви про призначення пенсії обов`язково мало бути рішення уповноваженого органу про відмову в призначенні пенсії по інвалідності та призначення соціальної пенсії. Таке рішення мало бути у матеріалах пенсійної справи. Оскільки наявними доказами у справі підтверджено, що сама пенсійна справа від органу соціального захисту була передана відповідачу, то саме на відповідача покладено обов`язок забезпечити збереження документів пенсійної справи.
У матеріалах справи є копія заяви від 5 січня 2006 року про призначення пенсії по інвалідності. Висновок суду про те, що ця заява не може бути підставою для призначення трудової пенсії по інвалідності, оскільки позивач просив поновити пенсію по інвалідності (ці слова підкреслені у тексті бланку заяви), слово «призначити» навпаки закреслене, є помилковим.
Оскільки пенсійна справа для подальшого проведення пенсійних виплат була передана до відповідача, даний територіальний орган продовжував виплати та розгляд заяв про призначення та поновлення пенсійних виплат. Саме територіальне управління є правонаступником органу, який до 2002 року розглядав заяви про призначення (поновлення) мені пенсії по інвалідності. Крім цього, ГУ ПФУ у Волинській області після 2002 року принаймні 5 разів розглядало заяви про призначення (поновлення) пенсії по інвалідності з прийняттям рішень про наявність чи відсутність відповідних підстав.
Колегія суддів заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення позивача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до наступного.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що місцевий суд в повній мірі дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази.
Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що  25 квітня 1996 року ОСОБА_1 звернувся до органу соціального захисту населення   Луцької міської ради народних депутатів (а.с.114). У заяві ОСОБА_1 просив призначити йому соціальну пенсію, повідомивши, що не працює, ніколи не працював та заробітку не має.
ОСОБА_1 була призначена соціальна пенсія як особі з інвалідністю другої групи загального захворювання відповідно до норм статті 93 Закону №1788-ХІІ.
Як вбачається з листа Волинської медико-соціальної експертизи від 26 листопада 2021 року №397/2-05.21 (а.с.106), ОСОБА_1 Луцькою міською медико-соціальною експертною комісією (далі – МСЕК) 29 березня 1996 року встановлена друга група інвалідності загального захворювання строком на 1 рік (довідка серії 218 АД№ 152331 від 18 березня 1996 року). Надалі при переосвідченні позивачу була встановлена третя група інвалідності (довідка серії 218 АД №0439150), яку пролонговано у 1998 році (довідка серії 218 АД №038294 від 16 квітня 1998 року), у 1999 році (довідка серії ВЛН №023090 від 16 серпня 1999 року), у 2000 році (довідка серії ВЛН №019720 від 01 листопада 2000 року), у 2002 році – до 01 березня 2003 року (довідка серії ВЛН №012516 від 13 лютого 2002 року), у 2003 році на 2 роки (довідка серії ВЛН №014748 від 27 березня 2003 року), у 2005 році встановлено другу групу інвалідності терміном на 1 рік (довідка серії ВЛН №026149 від 23 травня 2005 року), при переосвідченні у 2006 році другу групу інвалідності продовжено до червня 2009 року (довідка серії ВЛН №046683 від 16 травня 2006 року), а у 2009 році друга група інвалідності встановлена довічно (довідка серії ВЛН №045156 від 09 червня 2009 року).
Виплата соціальної пенсії проводилася безперервно у зв`язку із продовженням (встановленням іншої) групи інвалідності.
Так з посвідчення серії НОМЕР_1 (а.с.8-9) слідує, що виплату соціальної пенсії продовжено з 23 травня 2005 року по 31 травня 2006 року, з 01 червня 2006 року по 01 червня 2009 року. У зв`язку із встановленням ОСОБА_1 другої групи інвалідності з 01 червня 2009 року довічно (довідка МСЕК серії ВЛН №045156 на а.с.10) виплату соціальної пенсії також встановлено з 01 червня 2009 року довічно.
При цьому з додаткових письмових пояснень відповідача судом встановлено, що у зв`язку із прийняттям Закону України від 17 січня 2002 року №2981-ІІІ «Про внесення змін до деяких законів України», на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 11 квітня 2002 року №497 «Про забезпечення виконання функцій з призначення і виплати пенсій органами Пенсійного фонду» у липні 2002 року пенсійна справа була передана до Управління Пенсійного фонду України в м. Луцьку Волинської області для продовження виплати соціальної пенсії.
Відповідно до роздруківки особового рахунку № НОМЕР_2 з архівного програмного комплексу АСОПД/КОМТЕХ востаннє соціальна пенсія виплачена ОСОБА_1 04 травня 2011 року (а.с.86) та надалі виплату припинено у зв`язку із працевлаштуванням позивача (з 01 червня 2011 року).
З матеріалів справи також встановлено, що Управління Пенсійного фонду України в м. Луцьку Волинської області зверталося до суду із позовом про стягнення із ОСОБА_1 29397,14 грн зайво виплачених сум соціальної пенсії. Постановою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 21 грудня 2012 року у справі №0308/14420/12 у зв`язку із реєстрацією позивача фізичною особою-підприємцем стягнуто з ОСОБА_1 на користь Управління Пенсійного фонду України в м. Луцьку Волинської області 29397,14 грн надміру виплаченої соціальної пенсії (а.с.42-43). Ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 10 лютого 2016 року за результатами розгляду апеляційної скарги ОСОБА_1 постанову суду першої інстанції від 21 грудня 2012 року скасовано, а провадження у справі закрито (позов не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства) (а.с.37-41). При цьому судами було встановлено, що ОСОБА_1 був одержувачем соціальної пенсії, призначеної йому відповідно до статті 93 Закону №1788-ХІІ з 25 квітня 1996 року по 30 квітня 2011 року.
З картки особистого прийому громадян керівництвом ГУ ПФУ у Волинській області судом встановлено, що 23 лютого 2021 року ОСОБА_1 звернувся щодо роз`яснення причин припинення виплати йому пенсії з 2011 року (а.с.212).
На усне звернення позивача по суті порушеного питання листом від 24 лютого 2021 року ГУ ПФУ у Волинській області №0300-04-8/9272 (а.с.14-15) роз`яснено, що з 25 квітня 1996 року йому призначено соціальну пенсію як особі з другою групою інвалідності загального захворювання відповідно до норм Закону №1788-ХІІ. При опрацюванні спеціалістами управління Фонду списків працюючих громадян шляхом порівняння даних відділу персоніфікованого обліку, інформаційних систем та мереж виявлено факт працевлаштування ОСОБА_1 з 06 червня 2006 року як фізичної особи-підприємця. У зв`язку із цим виникла переплата у сумі 29397,14 грн за період з 06 червня 2006 року по 30 квітня 2011 року. При цьому листом територіального управління Фонду ОСОБА_1 було запрошено до управління для з`ясування обставин. Управлінням Пенсійного фонду України в м. Луцьку Волинської області прийнято рішення про припинення виплати пенсії з 11 червня 2011 року. Підстав для поновлення виплати соціальної пенсії немає. Також ОСОБА_1 роз`яснено підстави для отримання пенсії по інвалідності відповідно до положень статті 32 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (а.с.14-15).
Відповідно статті 2 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (Закон №1788-ХІІ, в редакції станом на 25 квітня 1996 року) за цим Законом призначаються: а) трудові пенсії: за віком; по інвалідності; в разі втрати годувальника; за вислугу років; б) соціальні пенсії.
Право на трудову пенсію мають особи, зайняті суспільно корисною працею, при дотриманні інших умов, передбачених цим Законом (стаття 4 Закону №1788-ХІІ).
Право на соціальну пенсію мають усі непрацездатні громадяни на умовах, що визначаються цим Законом (стаття 5 Закону №1788-ХІІ).
Як передбачено статтею 6 названого Закону, особам, які мають право на різні державні пенсії, призначається одна пенсія за їх вибором, за винятком пенсій інвалідам внаслідок поранення, контузії чи каліцтва, що їх вони дістали при захисті Батьківщини або при виконанні інших обов`язків військової служби, або внаслідок захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті чи з виконанням інтернаціонального обов`язку.
Як установлено статтею 10 Закону №1788-ХІІ, пенсійне забезпечення за цим Законом провадиться органами соціального забезпечення.
Умови призначення пенсії по інвалідності визначені у статті 23 Закону №1788-ХІІ: такі пенсії призначаються в разі настання інвалідності, що спричинило повну або часткову втрату здоров`я внаслідок: а) трудового каліцтва або професійного захворювання; б) загального захворювання (в тому числі каліцтва, не пов`язаного з роботою, інвалідністю з дитинства).
Зокрема, пенсії по інвалідності внаслідок загального захворювання призначаються при наявності такого стажу на час настання інвалідності: до досягнення 23 років – 1 рік, від 23 років до досягнення 26 років – 2 роки, від 26 років до досягнення 31 року – 3 роки, від 31 року до досягнення 36 років – 5 років, від 36 років до досягнення 41 року – 7 років, 41 року до досягнення 46 років - 9 років, від 46 років до досягнення 51 року – 11 років, від 51 року до досягнення 56 років – 13 років, від 56 років до досягнення 61 року - 14 років, від 61 року і старші – 15 років (стаття 25 Закону №1788-ХІІ).
За приписами статті 93 Закону №1788-ХІІ соціальні пенсії призначаються і виплачуються непрацюючим громадянам, крім інвалідів з дитинства, при відсутності права на трудову пенсію: інвалідам I і II груп, у тому числі інвалідам з дитинства, а також інвалідам III групи; особам, які досягли віку: чоловіки - 60 років, жінки - 55 років; дітям - у разі втрати годувальника (пункт «а» статті 37); дітям-інвалідам віком до 16 років.
Загальні умови призначення пенсій (як трудових, так і соціальних) визначені у статтях 80-83 Закону №1788-ХІІ.
Заява про призначення пенсії працюючим подається за місцем роботи, а непрацюючим - до районного (міського) відділу соціального забезпечення за місцем проживання заявника (стаття 80 Закону №1788-ХІІ).
Пенсії призначаються районними (міськими) відділами соціального забезпечення (статті 81 Закону №1788-ХІІ).
Документи про призначення пенсій розглядаються органом, що призначає пенсії (стаття 81), не пізніше 10 днів з дня їх надходження. Повідомлення про відмову в призначенні пенсії із зазначенням причин відмови та порядку оскарження орган соціального забезпечення видає або надсилає підприємству, організації або заявникові не пізніше 5 днів після винесення відповідного рішення (стаття 82 №1788-ХІІ).
Пенсії призначаються з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсії призначаються з більш раннього строку: а) пенсії за віком та по інвалідності призначаються з дня досягнення пенсійного віку або відповідно встановлення інвалідності органами медико-соціальної експертизи, якщо звернення за пенсією надійшло не пізніше 3 місяців з дня досягнення пенсійного віку або встановлення інвалідності; б) пенсії у разі втрати годувальника призначаються з дня виникнення права на пенсію, але не більш як за 12 місяців перед зверненням за пенсією. Переведення з одного виду пенсії на інший провадиться з дня подання відповідної заяви з усіма необхідними документами (стаття 83 Закону №1788-ХІІ).
Законом України від 17 січня 2002 року №2981-III «Про внесення змін до деяких законів України» (далі – Закон №2981-III) внесено зміни до Закону №1788-ХІІ, зокрема, до статей 10 та 81. За цими змінами призначення пенсій і оформлення документів для їх виплати здійснюється органами Пенсійного фонду України. Пенсійне забезпечення відповідно до цього Закону здійснюється органами Пенсійного фонду України. Відповідно до пункту 1 розділу II «Прикінцеві положення» Закону №2981-III цей Закон набирає чинності з 1 січня 2002 року.
У зв`язку з прийняттям Закону №2981-III Кабінет Міністрів України прийняв постанову від 11 квітня 2002 року №497 «Про забезпечення виконання функцій з призначення і виплати пенсій органами Пенсійного фонду» та затвердив Порядок передачі функцій з призначення і виплати пенсій органами праці та соціального захисту населення органам Пенсійного фонду, відповідно до якого передача функцій з призначення і виплати пенсій проводиться у комплексі з провадженням в роботу органів Пенсійного фонду і органів праці та соціального захисту населення єдиних уніфікованих програм автоматизованої системи обробки документів з призначення і виплати пенсій (АСОПД/КОМТЕХ).
Відтак, право на пенсію реалізується шляхом звернення особи до органу, який призначає пенсію. Поданням заяви про призначення пенсії особа виражає своє волевиявлення на отримання того чи іншого виду пенсії, реалізуючи своє суб`єктивне право на пенсійне забезпечення. Саме зміст заяви дає змогу оцінити намір заявника.
З поданням заяви в органу, що призначає пенсію, виникає обов`язок перевірити на підставі поданих документів виконання умов, з якими закон пов`язує право на пенсію, та протягом 10 днів з дня їх надходження прийняти відповідне рішення – про призначення пенсії чи про відмову у призначенні пенсії, при цьому у разі відмови у призначенні пенсії заявникові протягом 5 днів письмово повідомляються причини відмови у призначенні пенсії та порядку оскарження рішення.
Судом першої інстанції вірно звернуто увагу на те, що на день звернення ОСОБА_1 (25 квітня 1996 року) із заявою про призначення йому пенсії, органом, який призначав пенсію був орган соціального захисту населення. Відтак, саме цей орган прийняв рішення про призначення йому пенсії. 
Таким чином, вірним є висновок суду першої інстанції про те, що ГУ ПФУ у Волинській області ніяких рішень за заявою ОСОБА_1 від 25 квітня 1996 року не приймало.
Територіальний орган пенсійного фонду – Управління Пенсійного фонду в м. Луцьку Волинської області продовжувало виплату вже призначеної ОСОБА_1 соціальної пенсії з липня 2002 року. 
Виплата соціальної пенсії припинена позивачу з 01 червня 2011 року за рішенням Управління Пенсійного фонду в м. Луцьку Волинської області.
Колегія суддів звертає увагу на те, що ОСОБА_1 не оскаржував ані рішення про призначення йому пенсії, ані рішення про припинення її виплати.
Судом із матеріалів справи встановлено, що 05 січня 2006 року останній звертався із заявою про поновлення виплати пенсії по інвалідності (а.с.115).
Однак, як вірно звернуто увагу судом першої інстанції, така заява не є підставою для призначення трудової пенсії по інвалідності, оскільки позивач просив саме поновити пенсію по інвалідності, а не призначити трудову.
Відповідно до ч. 2 ст. 49 Закону України від 09 липня 2003 року №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (набрав чинності з 01 січня 2004 року, далі – Закон №1058-IV)  поновлення виплати пенсії здійснюється за рішенням територіального органу Пенсійного фонду протягом 10 днів після з`ясування обставин та наявності умов для відновлення її виплати. Виплата пенсії поновлюється в порядку, передбаченому   частиною третьою статті 35 та статтею 46 цього Закону.
Таким чином, сам по собі факт звернення особи чи її представника до територіального органу Пенсійного фонду не є підставою для поновлення виплати пенсії, а таке поновлення можливе лише після з`ясування обставин та наявності умов для відновлення її виплати.
Крім того, за змістом частини 2 статті 49 Закону №1058-IV поновлення виплати здійснюється за рішенням територіального органу Пенсійного Фонду.
Згідно зі пункту 4.3. Порядку 22-1 не пізніше 10 днів після надходження заяви та за наявності документів, необхідних для призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший та поновлення виплати пенсії (у тому числі документів, одержаних відповідно до абзацу другого підпункту 3 пункту 4.2 цього розділу), орган, що призначає пенсію, розглядає подані документи та приймає рішення щодо призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший, поновлення раніше призначеної пенсії без урахування періоду, за який відсутня інформація про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України.
Рішення органу про призначення пенсії, перерахунок та поновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший візується спеціалістом, який його підготував, та спеціалістом, який його перевірив. Рішення підписується начальником управління (заступником начальника управління відповідно до розподілу обов`язків) та завіряється печаткою управління.
Колегія суддів зазначає, що згідно з пунктом 2.8 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (затверджений постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року №22-1, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 р. за №1566/11846, надалі – Порядок №22-1) поновлення виплати пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший здійснюються за документами, що є в пенсійній справі та відповідають вимогам законодавства, що діяло на дату призначення пенсії.
Відповідно до пункту 1.2 та пункту 1.5 Порядку №22-1 заява про поновлення виплати раніше призначеної пенсії подається пенсіонером особисто або його законним представником до органу, що призначає пенсію, за місцем перебування на обліку як одержувача пенсії.
Позивач,  як зазначено вище, до територіального органу Пенсійного фонду не подавав заяву про перехід з одного виду пенсії на інший. 
Відтак, ГУ ПФУ у Волинській області  не приймалося рішення про відмову у призначенні ОСОБА_1 трудової пенсії по інвалідності відповідно статті 25 Закону №1788-ХІІ.
Як вбачається зі змісту позовної  заяви та характеру її вимог, ОСОБА_1 оскаржує протиправність дій відповідача щодо відмови у призначенні йому трудової пенсії по інвалідності, однак, така вимога не є юридично коректною, враховуючи те, що позивач не звертався у встановленому законом порядку із заявою за формою згідно з Порядком №22-1 про таке призначення.
За таких обставин, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення вимог.
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, оскільки зводяться до переоцінки доказів та дають підстави для висновку про правильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які призвели до правильного вирішення справи.

Судові витрати розподілу не підлягають з огляду на результат вирішення апеляційної скарги та виходячи з вимог ст. 139 КАС України.

Керуючись ст.ст. 243, 308, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-
                                                          постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, рішення Волинського окружного адміністративного суду від 02 грудня 2022 року у справі №140/8932/21 -  без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків встановлених ч.5 ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя	 	І. М. Обрізко 	
судді	 	Т. В. Онишкевич 	
 	 	Т. І. Шинкар  	
Повне судове рішення складено 23.03.2023 року.