ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова
Іменем України

27 березня 2023 року
м. Харків

справа № 638/18207/21
провадження № 22-ц/818/402/23

Харківський апеляційний суд у складі:
головуючого – Пилипчук Н.П.,
суддів – Тичкової О.Ю., Маміної О.В., 

учасники справи:
позивач: ОСОБА_1 ,
відповідач: Державне підприємство «Центр державного земельного кадастру»,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» про стягнення заборгованості по виплаті заробітної плати та середнього заробітку за час затримки, за апеляційною скаргою Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 14 листопада 2022 року, ухвалене суддею Цвірюк Д.В., -

В С Т А Н О В И В :

У листопаді 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» про стягнення заборгованості по виплаті заробітної плати та середнього заробітку за час затримки.

В обгрунтування позову зазначає, що він працював в Харківській регіональній філії Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» на посаді начальника відділу землевпорядних робіт та підготовки планово-картографічної основи ХРФ ДП «ЦДЗК» з 01 березня 2018 року (наказ №3-кс від 01 березня 2018 року). 19 липня 2021 року його було звільнено у зв`язку з ліквідацією підприємства на підставі п.1 ст.40 КЗпП України (наказ №24-кс від 19 липня 2021 року). Вищевказана ліквідація відбулася відповідно до наказу ДП «Центр державного земельного кадастру» від 06 квітня 2021 року №27 «Про припинення Харківської регіональної філії Державного підприємства «Центру державного земельного кадастру» за погодженням Держгеокадастру щодо припинення Харківської регіональної філії Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру». Зазначає, що відповідно до положення про Харківську регіональну філію Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» затвердженого наказом Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» від 06 лютого 2019 року №6, ліквідована філія не мала статусу юридичної особи та являлась лише відокремленим підрозділом підприємства, звітувала перед Центром ДЗК за показниками господарської та фінансової діяльності, в тому числі про виплати заробітної плати, а п.6.10 Положення передбачена відповідальність генерального директора Центру ДЗК в частині нарахування та виплат заробітної плати працівникам структурних підрозділів. Таким чином, саме Державне підприємство «Центр державного земельного кадастру» (код ЄДРПОУ 21616582), юридична адреса: 03151, м. Київ, вул.Народного ополчення, 3, являється єдиною відповідальною особою за нарахування та виплату заробітної плати працівникам структурних підрозділів. На час звільнення у відповідача мала місце заборгованість перед ним по заробітній платі у сумі 31 603,56грн., що підтверджується довідкою директора ХРФ ДП «ЦДЗК» від 14 вересня 2021 року. Також, посилаючись на вимоги ст.ст.116, 117 КЗпП України, він просить стягнути з відповідача середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, з урахуванням уточнень у сумі 90 000грн., починаючи з 19 липня 2021 року по 07 вересня 2022 року включно.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 14 листопада 2022 року позов ОСОБА_1 – задоволено.
Стягнуто з ДП «Центр державного земельного кадастру» на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі у розмірі 31 603,56грн. та середній заробіток за час затримки розрахунку з 19 липня 2021 року по 07 вересня 2022 року у розмірі 90 000грн.
Стягнуто з ДП «Центр державного земельного кадастру» на користь держави судовий збір у розмірі 1 216грн.
Допущено негайне виконання рішення суду в частині стягнення заборгованості по заробітній платі в межах суми платежу за один місяць.

В апеляційній скарзі ДП «Центр державного земельного кадастру» просить скасувати рішення суду першої інстанції лише в частині нарахування середнього заробітку за час вимушеного прогулу, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та порушенням судом норм матеріального та процесуального права.

В обгрунтування апеляційної скарги зазначає, що судом першої інстанції не враховано той факт, що станом на 04 жовтня 2021 року Центр ДЗК не мав у розпорядженні первинні документи (відомості про нарахування заробітної плати та інші первинні документи по нарахуванню заробітної плати) відповідно до змісту якими можна встановити відсутність або наявність заборгованості. Про наявність заборгованості із заробітної плати при звільненні позивача їм стало відомо із колективного звернення працівників філії від 08 вересня 2021 року, яке надійшло на адресу Міністерства аграрної політики та продовольства України 20 жовтня 2021 року.
Зазначає, що звертали увагу суду на те, що на час підготовки відзиву на позовну заяву ними вживалися всі необхідні заходи із з`ясування наявності або відсутності заборгованості та місця знаходження первинних документів, що стосуються нарахування та виплати заробітної плати.
Звертає увагу на те, що оскільки директор Харківської РФ Центру ДЗК був відповідальний за кадрові питанні та врегулювання трудових відносин працівників, тому звернення позивача від 08 вересня 2021 року (колективне звернення працівників Харківської РФ Центру ДЗК) мало бути адресовано директора Харківської РФ Центру ДЗК, який на той час був керівником і допустив звільнення працівників без належного розрахунку.
Також вказує, що судом першої інстанції не було досліджено достовірність довідки від 14 вересня 2021 року про середній розмір заробітної плати позивача. На їх думку зазначена довідка не видавалась Харківською РФ Центру ДЗК та вона не відповідає вимогам з оформлення – не містить обов`язкових реквізитів. Вважають, колишні працівники філії роздрукували фірмові бланки Філії та на них проставили печатки останньої, а потім вдрукували на них необхідну інформацію для подання позову.
Оскільки довідка від 14 вересня 2021 року про середній розмір заробітної плати позивача не відповідає нормам чинного законодавства вважають, що вона не може братись судом до уваги при нарахуванні середнього заробітку у розмірі 90 000грн., не врахував сплату скаржником з цієї суми сплату військового збору та єдиного соціального внеску.
Поміж іншого зазначає, що суд з урахування конкретних обставин справи, які мають юридичне значення може зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника.

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 25 січня 2023 року відповідно до вимог ч.1 ст.369 ЦПК України розгляд справи призначено без повідомлення (виклику) учасників справи.

Оскільки рішення суду оскаржується лише в частині нарахування середнього заробітку за час вимушеного прогулу, тому в іншій частині рішення суду не переглядається.

Колегія суддів, вислухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційна скарга не підлягає частковому задоволенню.

Ухвалюючи рішення в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 19 липня 2021 року по 07 вересня 2022 року в розмірі 90 000грн., суд першої інстанції виходив з того, що оскільки Харківська регіональна філія ДП «Центр ДЗК», яка було відокремленим підрозділом ДП «Центр державного земельного кадастру», з власної вини не провела з позивачем розрахунку під час звільнення, тому відповідач ДП «Центр державного земельного кадастру», як правонаступником Харківської регіональної філії ДП «Центр ДЗК» повинен сплати позивачу в порядку ст.117 КЗпП України середній заробіток за час вимушеного прогулу в межах позовних вимог в розмірі 90 000грн.

Проте, повністю погодитися з таким висновком колегія суддів не може, виходячи з наступного.

Судовим розглядом встановлено та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, що Позивач працював на посаді начальника відділу землевпорядних робіт та підготовки планово-картографічної основи Харківської регіональної філії ДП «Центр ДЗК».

Наказом № 24-кс від 19.07.2021 року ОСОБА_1 було звільнено з роботи у зв`язку з ліквідацією підприємства, згідно п.1 ст.40 КЗпП України.

Вказані обставити сторонами по справі не заперечуються.

Згідно п. 1.2, 1.3 Положення про Харківську регіональну філію Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» Харківська регіональна філія Центру ДЗК є відокремленим підрозділом Центру ДЗК та у своїй діяльності підпорядковується Підприємству в особі генерального директора Центру ДЗК. Згідно п. 3.1. вказаного Положення Філія Центру ДЗК не має статусу юридичної особи, є відокремленим підрозділом Підприємства, діє від імені та в його інтересах.

Як вбачається з матеріалів справи, а саме Положення про Харківську регіональну філію Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» та пояснень представника відповідача ДП «Центр ДЗК» є правонаступником Харківської регіональної філії ДП «Центр ДЗК».

Згідно довідки директора Харківської регіональної філії ДП «Центр ДЗК» від 14 вересня 2021 року у підприємства перед ОСОБА_1 заборгованість з нарахованої, але невиплаченої заробітної плати становить 31 603 грн 56 коп., яка складається з заборгованості за червень 2021 року – 4862,86 грн, за липень 2021 року – 26 740,70 грн.

Відповідно до статті 116 КЗпП України, в редакції від 01 липня 2022 року, яка діяла на час ухвалення рішення, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати.
У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму.

Вказаний розмір заборгованості з нарахованої, але невиплаченої заробітної плати відповідачем не заперечується та рішення суду в цій частині не оскаржується.

Разом з тим, відповідач вважає, що зазначена довідка не відповідає дійсності оскільки на їх думку зазначена довідка не видавалась Харківською РФ Центру ДЗК. Вважає, що колишні працівники філії роздрукували фірмові бланки Філії та на них проставили печатки останньої, а потім вдрукували на них необхідну інформацію для подання позову.

Статтею 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до положень ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Матеріали справи свідчать, що позивачем в порядку вимог ст.81 ЦПК України на підтвердження своїх позовних вимог було надано, поміж іншого, довідку Харківської РФ Центру ДЗК видану 14 вересня 2019 року.

Із змісту довідки вбачається, що Харківська РФ Центру ДЗК надає ОСОБА_1 інформацію про стан розрахунків по заробітній платі станом на 14 вересня 2021 року. Зокрема, заборгованість з нарахованої, але не виплаченої заробітної плати становить 31 603,56грн., а тому числі: за червень 2021 року 4 862,86грн; за липень 2021 року 26 740,70грн.
Розмір середнього заробітку відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою КМУ від 08 лютого 1995 року №100 становить:
6000грн. – середньомісячна заробітна плата за останні два календарних місяця роботи, що передує звільненню;
315,79грн. – середньоденний розмір заробітної плати за останні два календарних місяця роботи, що передує звільненню.

Зазначена довідка підписана директором Харківської РФ Центру ДЗК Стасевським Л. та скріплена печаткою філії. Довідка роздрукована на бланку Харківської РФ Центру ДЗК та містить реквізити останньої.

Будь-яких належних та допустимих доказів на її спростування відповідачем ані суду першої інстанції, ані апеляційному суду не надано, що є процесуальним обов`язком останнього.

Доводи відповідача щодо недійсності зазначеної довідки є лише їх припущеннями.

Клопотань про призначення відповідної експертизи відповідачем не заявлялось, із заявами до правоохоронних органів з приводу підробки зазначеної довідки, шахрайських дій та ін., відповідач також не звертався.

При цьому, колегія суддів також звертає увагу на те, що рішення суду в частині заборгованості нарахованої але не виплаченої заробітної плати в розмірі 31 603,56грн., яка зазначена у вказаній довідці, відповідачем не оскаржується, а отже останній погодився з її змістом.

Статтею 117 КЗпП України, в редакції від 01 липня 2022 року, яка діяла на час ухвалення рішення, передбачено, у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.
При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті.

Таким чином, закон покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку виникають передбачені статтею 117 КЗпП України правові підстави для застосування матеріальної відповідальності.

Метою такого законодавчого регулювання є захист майнових прав працівника у зв`язку з його звільненням з роботи, зокрема захист права працівника на своєчасне одержання заробітної плати за виконану роботу, яка є основним засобом до існування працівника, необхідним для забезпечення його життя.

Установивши, що в порушення вимог статті 116 КЗпП України, відповідач не виплатив усі належні до виплати позивачу суми при звільненні, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, а саме - виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року №100 (надалі – Порядок). 

Відповідно до абз.3 п.2 Порядку середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана дана виплата. Усі виплати включаються в розрахунок середньої плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо. Пунктом 5 розділу IV Порядку встановлено, що нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньої (годинної) заробітної плати. Пунктом 8 розділу IV Порядку визначено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні 2 місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.
Середньоденна (середньогодинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством - календарних днів за цей період.
При цьому, згідно п.4 Порядку при обчисленні середньої заробітної плати не враховуються, в тому числі компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати.

Як роз`яснено в п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24 грудня 1993 р. «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів.

Апеляційним судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що позивача було звільнено 19 липня 2021 року, остаточний розрахунок з позивачем не проведений.

При цьому, позивач просив, з урахуванням уточнень, стягнути середній заробіток за період з 19 липня 2021 року по 07 вересня 2022 року в розмірі 90 000грн., тобто більш ніж за шість місяців, що не відповідає вимогам ст.117 КЗпП України, чинній редакції, яка діяла на час ухвалення оскаржуваного рішення.

Дана обставина судом першої інстанції врахована теж не була.

Згідно довідки директора Харківської регіональної філії ДП «Центр ДЗК» середньомісячна заробітна пата ОСОБА_1 за останні два календарних місяця роботи, що передують звільненню складає – 6000,00 грн; середньоденний розмір заробітної плати – 315,79грн.

Довідка про нарахування та виплату заробітної плати, яка була надана відповідачем суду першої інстанції (а.с.75) спростовує доводи ДЛП «Центр ДЗК» стосовно того, що розмір середнього заробітку позивача визначений судом невірно.

Зокрема, як вбачається із Довідки про нарахування та виплати заробітної плати (а.с.75) розмір заробітної плати за останні два календарні місяці роботи, що передували звільненню, без урахування компенсації за затримку виплату заробітної плати, становить: 
-Травень 6 000грн.;
-Червень 6 000грн.

Кількість робочих днів у травні 2021 року - 18; у червні 2021 року - 20.

Таким чином, середньоденна заробітна плата складає 315,79грн. (6 000грн. + 6000грн.) / 38 робочі дні.

Час затримки виплати заробітної плати за період з 19 липня 2021 року по 18 січня 2022 року (за шість місяців) складає 127 робочих днів.

Таким чином, середній заробіток за час затримки розрахунку за період 19 липня 2021 року по 18 січня 2022 року включно дорівнює добутку середньоденної заробітної плати та кількості робочих днів за час затримки і визначається як 315,79грн * 127 днів = 40 105,33грн., що відповідає змісту довідці директора Харківської регіональної філії ДП «Центр ДЗК» від 14 вересня 2021 року (а.с.10).

При цьому, свого контррозрахунку відповідачем не надано.

Також, колегія суддів звертає увагу на те, що початок перебігу тримісячного строку звернення із заявою про стягнення середнього заробітку, починається саме з наступного дня після виплати всіх належних позивачеві при звільненні сум.

Даний висновок узгоджується з правовою позицією викладено у постанові Верховного Суду від 12 лютого 2020 року по справі №367/595/17.

Оскільки роботодавцем не було проведено повного розрахунку при звільненні, тримісячний строк передбачений ч.1 ст.233 КЗпП не сплив, а тому позовній вимоги в цій частині пред`явлені в межах строку давності.

Згідно п.п.1,4 ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, та порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи вищевикладене, рішення суду першої інстанції в частині визначення суми стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні – підлягає зміні.

Частинам 1, 2, 10, 13 ст.141 ЦПК України встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи у разі часткового задоволення позову – на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 звільнений від сплати судового збору на підставі п.1 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір».

Розмір судового збору, що підлягав сплаті при поданні позовної заяви складав 1 216,03грн.

При поданні апеляційної скарги ДП «Центр державного земельного кадастру» судовий збір сплачено не було. За клопотанням апелянта сплату судового збору було відстрочено до ухвалення судом апеляційного інстанції судового рішення.

Розмір судового збору за подання апеляційної скарги складав 1 824,45грн.

Загальна сума судового збору, що підлягала сплаті за подання позовної заяви та апеляційної скарги складає 3 040,48грн.

Таким чином, з ДП «Центр державного земельного кадастру» на користь держави підлягає стягненню судовий збір за подання позовної заяви та апеляційної скарги в розмірі 1 793,05грн. (121 603,56грн. (31603,56грн. + 90 000грн.) / 71 708,89 (40105,33грн. + 31603,56грн.) = 1,6957 розмір задоволених позовних вимог; 3 040,48грн. / 1,6957 = 1 793,05грн.).

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 ч.1 п.2, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» – задовольнити частково.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 14 листопада 2022 року – в частині суми стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні - змінити.

Абзац третій резолютивної частини рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 14 листопада 2022 року викласти у наступній редакції:
«Стягнути з Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку в розмірі 40 105,33грн.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Змінити розподіл судових витрат.

Стягнути з Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» на користь держави судовий збір за подання позовної заяви та апеляційної скарги в розмірі 1 793,05грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку тільки в випадках передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 27 березня 2023 року.

Головуючий –                                                                                                               Н.П. Пилипчук

Судді –                                                                                                                      О.В. Маміна 

                                                                                                                               О.Ю. Тичкова