ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/17842/22                                                                   Суддя (судді) першої інстанції: Маруліна Л.О.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  23 січня 2023 року                                                                                            м. Київ
          
Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі: головуючого-судді: Черпіцької Л.Т., суддів: Пилипенко О.Є., Собківа Я.М., за участю секретаря: Висоцького А.М., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від "26" жовтня 2022 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними,
В С Т А Н О В И Л А:
ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, у якому просив: 
- визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України щодо застосування червня 2017 року та серпня 2017 року як місяця за яким починається обчислення індексу споживчих цін (базового місяця) для розрахунку індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 в період з 25.06.2017 по 28.02.2018 включно;
- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України нарахувати і виплатити на користь ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 25.06.2017 по 28.02.2018 включно із застосуванням місяця, за яким починається обчислення індексу споживчих цін (базового місяця) для розрахунку індексації грошового забезпечення - січень 2008 року в сумі 32 672,21 гривень з відрахуванням податків та інших обов`язкових платежів;
- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України щодо невиплати в повному розмірі індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01.03.2018 по 23.03.2022 включно у фіксованій величині 4463,15 гривень в місяць відповідно до приписів абзаців 3, 4, 6 пункту 5 "Порядку проведення індексації грошових доходів населення", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року №1078;
- стягнути з військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України на користь ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення у фіксованій величині 4 463,15 гривень в місяць за період з 01.03.2018 по 23.03.2022 включно у загальній сумі 21 7732,72 гривень відповідно до приписів абзаців 3, 4, 6 пункту 5 "Порядку проведення індексації грошових доходів населення", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року №1078 з відрахуванням податків та інших обов`язкових платежів.
Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 21.10.2022 позовну заяву залишено без руху у зв`язку з невідповідністю її вимогам, встановленим ч. 3 ст. 161 Кодексу адміністративного судочинства України, та запропоновано позивачу надати суду документ про сплату судового збору за звернення до суду з адміністративним позовом у розмірі 1587,84 грн.
Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 жовтня 2022 року адміністративний позов повернуто у зв`язку з невиконанням позивачем вимог ухвали суду про залишення позову без руху.
Позивач не погоджуючись із судовим рішенням, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить скасувати ухвалу суду та повернути справу для продовження розгляду.
Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, скаржник зазначає, що заявлені позовні вимоги стосуються стягнення індексації грошового забезпечення, яка є складовою частиною грошового забезпечення, а тому позивач звільняється від сплати судового збору в силу закону (п. 1 ч. 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір»).
Відповідач відзив на апеляційну скаргу не подав.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, оцінивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з огляду на таке.
Суд першої інстанції, постановляючи оскаржувану ухвалу, виходив з того, що в призмі предмету спору, пільга щодо звільнення від сплати судового збору застосовна лише до позовних вимог щодо стягнення індексації грошового забезпечення, в той час, як за дві позовні вимоги немайнового характеру про визнання дій протиправними та визнання бездіяльності протиправною, судовий збір підлягає сплаті позивачем у розмірі 1 587,84 грн. (793,92 грн х 2), або останнім мають бути надані інші докази звільнення від сплати судового збору. Оскільки позивач у встановлений судом строк не надав доказів сплати судового збору у відповідному розмірі та не усунув недоліків позовної заяви, яку залишено без руху, то позовну заяву належить повернути згідно з п. 1 ч. 4 ст. 169 КАС України.
Колегія суддів вважає висновки суду першої інстанції передчасними, з огляду на наступне.
Згідно з пунктом 3 частини першої статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями 160, 161, 172 цього Кодексу.
У силу ч. 1 ст. 169 КАС України, суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.
Відповідно до ч. 2 ст. 169 КАС України в ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати 10-ти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.
Відповідно до пункту 1 частини 4 статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.
З матеріалів справи вбачається, що позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив:
- визнати протиправними дії відповідача щодо застосування червня 2017 року та серпня 2017 року, як базового місяця для розрахунку індексації грошового забезпечення в період з 25.06.2017 по 28.02.2018;
- зобов`язати відповідача нарахувати і виплатити індексацію грошового забезпечення за вказаний період із застосуванням базового місяця - січень 2008 року в сумі 32 672,21 грн.
- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо невиплати в повному розмірі індексації грошового забезпечення за період з 01.03.2018 по 23.03.2022 у фіксованій величині 4463,15 грн;
- стягнути з відповідача індексацію грошового забезпечення у фіксованій величині 4 463,15 гривень в місяць за період з 01.03.2018 по 23.03.2022 у загальній сумі 217732,72 гривень.
Отже, предметом спору є стягнення індексації грошового забезпечення позивача, яка є складовою частиною грошового забезпечення.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі.
За наведених положень, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що позивач звільнений за подання позовних вимог про стягнення індексації грошового забезпечення.
Натомість, суд першої інстанції дійшов неправильного висновку, що положення п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» не застосовуються до позовних вимог про визнання дій протиправними та визнання бездіяльності протиправною.
Статтею 5 КАС України визначені способи захисту порушеного права у адміністративних правовідносинах, зокрема: визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.
Захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (ч. 2 ст. 5 КАС України).
Статтею 245 КАС України визначені повноваження суду при вирішенні справи.
Так, у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.
Виходячи з наведеного, колегія суддів зазначає, що зобов`язання суб`єктів владних повноважень вчинити певні дії є способом відновлення права особи, порушеного діями чи бездіяльністю суб`єктів владних повноважень, які вона просить визнати протиправними.
Отже, визначена приписами КАС України конструкція способу захисту порушеного права у адміністративних правовідносинах шляхом визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії є суцільною та не може бути роз`єднана.
Крім того, колегія суддів зауважує, що зміст позовних вимог має відповідати приписам частини першої статті 5, а також узгоджуватись з повноваженням суду при вирішенні справи, визначених статтею 245 КАС України.
У свою чергу, позивач, звертаючись до суду з цим адміністративним позовом чітко зазначив дії та бездіяльність суб`єкта владних повноважень, які порушили його право, та вказав спосіб захисту свого порушеного права шляхом зобов`язання вчинити певні дії.
Тож, висновки суду першої інстанції про розповсюдження пільги, передбаченої  п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», лише на вимоги про зобов`язання нарахувати та виплатити, стягнення індексації грошового забезпечення, без урахування вимог про визнання дій та бездіяльності протиправною, є помилковими.
Суд першої інстанції зазначеного не врахував, у зв`язку чим помилково застосував наслідки передбачені пунктом 1 частини четвертої статті 169 КАС України
За таких обставин, колегія суддів вважає обґрунтованими доводи апеляційної скарги щодо наявності підстав для скасування ухвали суду першої інстанції.
Колегія суддів зауважує, що право особи на доступ до правосуддя гарантоване статтею 55 Основного Закону, положення якого є нормами прямої дії. Відповідно до наведеної статті Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав та свобод і можливість оскаржити до суду рішення, дії та бездіяльність органів державної влади, органів місцевого самоврядування, громадських об`єднань та посадових осіб.
У справі «Bellet v. France», Європейський Суд з прав людини зазначив, що стаття 6 параграфу 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданих національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.
У рішенні у справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії» від 13 січня 2000 року та в рішенні по справі «Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії» від 28 жовтня 1998 року Європейський Суд з прав людини вказав, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права доступ до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнане порушенням п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Відповідно до ч. 3 ст. 312 КАС України у випадках скасування судом апеляційної інстанції ухвал про відмову у відкритті провадження у справі, про повернення позовної заяви, зупинення провадження у справі, закриття провадження у справі, про залишення позову без розгляду справа (заява) передається на розгляд суду першої інстанції.
За змістом ч. 1 ст. 320 КАС України підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.
Підсумовуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції постановив оскаржуване судове рішення з порушенням норм процесуального права, що призвело до створення перешкоди у реалізації заявником права на доступ до правосуддя, а тому наявні підстави для його скасування та направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 243, 308, 310, 315, 320, 321, 322, 325, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від "26" жовтня 2022 р. - скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена.
Повний текст судового рішення складено 23.01.2023.

Головуючий суддя Судді:	Л.Т. Черпіцька О.Є. Пилипенко Я.М. Собків