П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И
 
22 лютого  2023 року                                                                                           місто Київ
                                                                                                                                                                   справа № 753/7399/16
                                                                                   провадження№22-ц/824/4774/2023  
  
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Шкоріної О.І., суддів - Поливач Л.Д., Стрижеуса А.М., за участю секретаря судового засідання - Онопрієнко К.С.,
 
сторони: 
позивач - ОСОБА_1                   
відповідач - ДП «Виробниче об`єднання «Київський радіозавод» 
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Києві апеляційну скаргу Міністерства економіки України
на  рішення Дарницького районного суду м.Києва від 19 січня 2022 року, ухвалене у складі судді Каліушка Ф.А., 
у справі за позовом  ОСОБА_1 до Державного підприємства «Виробниче об`єднання «Київський радіозавод», треті особи: Дарницький  районний центр зайнятості, Міністерство розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України, про скасування наказів, поновлення на роботі, стягнення заборгованості із заробітної плати та відшкодування моральної шкоди,-
 
В С Т А Н О В И В :   
 
У квітні  2016 року   ОСОБА_2 та інші звернулися до суду з позовом до відповідача про скасування наказів, поновлення на роботі, стягнення заборгованості із заробітної плати та відшкодування моральної шкоди.
Позов обґрунтовано тим, що ДП «ВО «Київський радіозавод» відповідно до рішення Господарського суду м.Києва про банкрутство № 15/81 від 24 березня 2010 року заходиться на стадії ліквідації (припинення) по теперішній час.
Після скорочення штату на початковій стадії процедури банкрутства в 1996 році була залишена  в штаті частина працівників для забезпечення процедури банкрутства. Посадові оклади та переведення боргів в поточні кредити працівників затверджувалися протоколами рішень комітетів кредиторів, з підприємством трудові угоди з позивачами не розривались.
21 листопада 2015 року  ОСОБА_2 та ОСОБА_3 при ознайомленні з матеріалами справи виявили у звіті ліквідатора від 12 листопада 2015 року, про існування наказів ліквідатора Кучака Ю.Ф. № 1Л від 30 липня 2013 року та № 2Л від 4 вересня 2013 року  про їх звільнення, але вони продовжують свої функції в процесі ліквідації підприємства, у зв`язку з чим існує заборгованість відповідача перед ними.
З урахуванням неодноразових уточнень позовних вимог, позивач ОСОБА_2 остаточно просив: визнати недійсними та скасувати накази ліквідатора Кучака Ю.Ф.  № 1Л від 30 липня 2013 року та № 2Л від 4 вересня 2013 року; поновити ОСОБА_2 на посаді згідно штатного розкладу від 4 вересня 2013 року; стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі за період з 2 вересня 2009 року по 30 квітня 2010 року на його користь 59525,77 грн.; стягнути з відповідача на його користь заборгованість по заробітній платі за період з 1 червня 2012 року по дату ухвалення рішення, яка станом на 1 квітня 2016 року становить 223489,13 грн.; стягнути з відповідача моральну шкоду на його користь в сумі 90000 грн.
Після скасування Великою Палатою Верховного Суду  ухвали  Дарницького районного суду м.Києва від 7 вересня 2016 року про відмову у відкритті провадження,  22 березня 2019 року  провадження у цій справі було відкрито ухвалою Дарницького районного суду м.Києва від 22 березня 2019 року.
ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Ухвалою Дарницького районного суду м.Києва від 23 листопада 2020 року провадження у справі в частині позовних вимог ОСОБА_2 закрито, у зв`язку зі смертю останнього.
Постановою Київського апеляційного суду від 7 жовтня 2021 року ухвалу Дарницького районного суду м.Києва від 23 листопада 2020 року скасовано та направлено справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Ухвалою Дарницького районного суду м.Києва від 19 січня 2022 року залучено ОСОБА_1 до участі у даній справі у якості правонаступника позивача ОСОБА_2 .
Рішенням Дарницького районного суду м.Києва від 19 січня 2022 року  позов ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з Державного підприємства «Виробниче об`єднання «Київський радіозавод» на користь  ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі за період з 1 червня 2012 року по 12 червня 2020 року  у розмірі 837693,04 грн.
Не погоджуючись з зазначеним рішенням,  Міністерство економіки України подало апеляційну скаргу, в який  просить рішення суду першої інстанції скасувати, справу передати за підсудністю до Господарського суду м.Києва у справу про банкрутство ДП «ВО «Київський радіозавод». В апеляційній скарзі зазначає про те, що з моменту порушення провадження у справі про банкрутство,  відповідач перебуває в особливому правовому режимі, тобто внаслідок змін в правовому статусі відповідача справа належить до виключної підсудності іншого суду - господарського суду, в провадженні якого перебуває справи про банкрутство.
У відзиві на апеляційну скаргу  представник ОСОБА_1 адвокат Самборська О.Г. просила апеляційну скаргу  залишити без задоволення, а рішення Дарницького районного суду м.Києва залишити без змін. Зокрема, зазначає про те, що  питання юрисдикції розгляду спорів у справах з майновими вимогами фізичних осіб до відповідача - ДП «ВО «Київський радіозавод» у даній справі відносно інших позивачів вже було предметом розгляду Великої Палати Верховного Суду. Велика Палата Верховного Суду дійшла наступного висновку6»Спір між сторонами є трудовим. Тобто на час звільнення позивачів, в тому числі ОСОБА_2 ДП «ВО «Київський радіозавод» перебувало у стадії ліквідації, позовні вимоги стосуються порушення їх трудових прав, предметна юрисдикція таких спорів визначена статтею 15 ЦПК України у редакції, чинній на час звернення з позовом та розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанції». Таким чином, представник позивача вважає рішення Дарницького районного суду м.Києва від 19 січня 2022 року законним та обґрунтованим, а апеляційна скаргу Мінекономіки такою, що не ґрунтується на нормах права та не може бути задоволена судом апеляційної інстанції.
В судове засідання представник ДП «ВО «Київський радіозавод», представники третіх осіб Міністерства економіки України та Дарницького районного центру зайнятості в судове засідання не з`явилися, про місце, день і час засідання суду були повідомлені. Міністерство економіки України було повідомлено шляхом направлення судового повідомлення на офіційну електронну адресу,  відповідач та третя особа: Дарницький районний центр зайнятості шляхом направлення судового повідомлення на поштову адресу, останні повідомлення отримали, що підтверджується  рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення ( а.с.240-241 т.8). Причини своєї неявки учасники  справи не повідомили. Зважаючи на зазначені обставини, суд  відповідно до вимог ч.2 ст.372 ЦПК України вважав за можливе розглянути справу у їх відсутність.
Представник позивача адвокат Самборська О.Г. проти доводів апеляційної скарги заперечувала і просила рішення суду першої інстанції як законне і обґрунтоване залишити без змін.
Заслухавши доповідь судді Шкоріної О.І., вислухавши пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого у справі рішення в межах доводів апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга  не підлягає  задоволенню, виходячи з наступного.  
Судом установлено, що ОСОБА_2 разом з ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 перебували у трудових відносинах з ДП «ВО «Київський радіозавод»
Постановою Арбітражного суду м.Києва № 15/81 від 1 жовтня 1997 року боржника - ДП «ВО «Київський радіозавод» визнано банкрутом та призначено ліквідаційну комісію.
Господарським судом міста Києва неодноразово приймалося рішення про продовження ліквідаційної процедури вказаного державного підприємства, а також неодноразово призначалися ліквідатори - арбітражні керуючі, останні: ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 (ухвала господарського суду міста  від 17 лютого 2020 року).
Установлено, що  ОСОБА_2 перебуває у трудових відносинах з  ДП «ВО «Київський радіозавод»  на посаді головного інженера з 5 червня 1997 року.
ОСОБА_2 разом з ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 неодноразово звертались до суду за захистом своїх трудових прав.
Так, рішенням Дарницького районного суду м.Києва від 14 червня 2010 року позовні вимоги ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_2   до ДП «ВО «Київський радіозавод» в особі ліквідатора Ільницького С.В. про стягнення заробітної плати, моральної шкоди, обов`язкових виплат працівникам підприємства, скасування наказів про звільнення, поновлення на роботі задоволено частково.
Стягнуто з ДП «ВО «Київський радіозавод», в тому числі,  на користь ОСОБА_2 заборгованість по  заробітній платі 283377,31 грн. та 5000 грн. моральної шкоди. Скасовано наказ про звільнення ОСОБА_2 від 2 вересня  2009 року № 3. У решті позовних вимог відмовлено.
 Рішенням Апеляційного суду м.Києва від 6 квітня 2011 року рішення Дарницького районного суду м.Києва від 14 червня 2010 року в частині відмови у позові про поновлення на роботі та ухвалу цього  ж суду від 10 серпня 2010 року в частині роз`яснення рішення суду  щодо, в тому числі, ОСОБА_2 про його звільнення за п.1 ст.40 КЗпП України скасовано. Ухвалено  в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково.  Поновлено ОСОБА_2 на посаді головного інженера ДП «ВО «Київський радіозавод» з 2 вересня 2009 року зі стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. У решті рішення та ухвалу залишено без змін.
Рішенням Дарницького районного суду м.Києва від 11 червня 2012 року позовні вимоги ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_2 до ДП «ВО «Київський радіозавод» про стягнення заробітної плати з урахуванням компенсації заробітної плати, у зв`язку з порушенням термінів її виплати та відшкодування моральної шкоди задоволено частково. Стягнуто з ДП «ВО «Київський радіозавод» на користь, в тому числі, ОСОБА_2 38415,24 грн. заборгованість по заробітній платі за період з 7 квітня 2011 року по 31 травня 2012 року з урахуванням її компенсації у зв`язку з порушенням термінів її виплати та 1000 грн. моральної шкоди. В решті позовних вимог відмовлено.
Ці  судові рішення набрали законної сили.
Згідно довідки  ДП «ВО «Київський радіозавод» від 19 листопада 2020 року за № 70, заборгованість ОСОБА_2 по заробітній платі  станом на червень 2020 року склала 837693,04 грн.
Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача заборгованості по заробітній платі, суд першої інстанції виходив із того, що  ОСОБА_10 перебував у трудових відносинах з ДП «ВО «Київський радіозавод», починаючи з дати призначення його на відповідні посади і по день смерті, виконував трудові обов`язки, що підтверджується табелями обліку робочого часу, які є основним джерелом інформації з цього питання. Матеріали справи містять довідку про заборгованість по заробітній платі ДП ВО «Київський радіозавод» від 19 листопада 2020 року за № 70, згідно якої заборгованість ОСОБА_2 станом на червень 2020 року склала 837693,04 грн. Оскільки ОСОБА_2 помер, належна йому, але не одержана ним за життя  заробітна плата підлягає стягненню на користь спадкоємця, якою є дружина  ОСОБА_1 .
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.
Статтею 43 Конституції України гарантовано право кожного на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.
Відповідно до ст.21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на   оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору.
Згідно зі ст.22 Закону України «Про оплату праці» суб`єкти організації оплати праці не мають права в односторонньому порядку  приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами і колективними договорами.
Відповідно до ст.1 Першого протоколу  до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном; ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Згідно з практикою Європейського суду з прав людини (справа «Суханов та Ільченко проти України» заяви № 68385/10 та 71378/10, справа «Принц Ліхтенштейну Ганс-Адам II проти Німеччини», заява № 9 45527/98) «майно» може являти собою «існуюче майно» або засоби, включаючи «право вимоги» відповідно до якого заявник може стверджувати, що він має принаймні «законне сподівання»// «правомірне очікування» (legitimate expectation) стосовно ефективного здійснення права власності.
Відповідно до ст.94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.
Згідно з ч.2 ст.30 Закону України «Про оплату праці» передбачено, що  роботодавець зобов`язаний забезпечити достовірний облік виконуваної працівником роботи і бухгалтерський облік  витрат на оплату праці у встановленому порядку.
Встановивши, що ОСОБА_2 перебував у трудових відносинах з ДП «ВО «Київський радіозавод»,  починаючи з дати призначення його на відповідну посаду  і по день смерті - ІНФОРМАЦІЯ_1 , виконував  трудові обов`язки,   але заробітну плату, яку відповідач йому нараховував, останній не виплачував,  суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що заборгованість по заробітній платі  в сумі  837693,04 грн. підлягає стягненню з відповідача.
Відповідно до ст.1227 ЦК України суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомоги у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини.
Суд першої інстанції, зважаючи на  приписи ст.1227 ЦК України,  дійшов правильного висновку, що  нарахована відповідачем, але не одержана ОСОБА_2 за життя  заборгованість по заробітній платі, підлягає стягненню з відповідача на користь правонаступника ОСОБА_2 - ОСОБА_1 .
Доводи апеляційної скарги в тій частині,  що  судом першої інстанції не були враховані норми процесуального права стосовно визначення предметної юрисдикції вирішення спору,  оскільки цей спір підлягає розгляду в порядку господарського судочинства, не можуть бути прийняті в якості підстав для скасування оскаржуваного рішення,  це питання було вирішено  Великою Палатою Верховного Суду, про що прийнята постанова 13 лютого 2019 року.
Велика Палата Верховного Суду касаційну скаргу ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_2 задовольнила. Ухвалу Дарницького районного суду мста Києва від 7 вересня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 13 червня 2017 року скасувала, справу направила до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження у справі.
Велика Палата Верховного Суду у постанові  зазначила, що «вирішуючи питання про визначення предметної юрисдикції справи у спорах фізичної особи з майновими вимогами до боржника, в тому числі і за позовом про стягнення заробітної плати з роботодавця, суди повинні враховувати положення пункту 1-1 розділу Х «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 2343-ХII, вимоги статті 15 ЦПК України, статті 12 ГПК України та встановлювати дату порушення господарським судом провадження у справі про банкрутство боржника.
Юрисдикційність справ у спорах фізичної особи з майновими вимогами до боржника, стосовно якого порушено справу про банкрутство, визначено Великою Палатою Верховного Суду, зокрема, у постанові від 31 жовтня 2018 року у справі № 14-370цс18,і зроблено висновок, що якщо справи про банкрутство боржника порушені господарськими судами до 19 січня 2013 року, це не впливає на визначення юрисдикції цих спорів і їх слід розглядати в порядку цивільного судочинства, і підстав для відступу від такої позиції не вбачається.
Провадження у справі про банкрутство відповідача порушено ухвалою Господарського суду міста Києва від 24 березня 2010 року.
У справі, яка переглядається, до суду звернулися фізичні особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_2 до ДП «ВО «Київський радіозавод» в особі ліквідатора арбітражного керуючого Агафонова О.Ю. про скасування наказів, поновлення на роботі, стягнення заборгованості із заробітної плати та відшкодування моральної шкоди.
Спір між сторонами є трудовим.
Тобто на час  звільнення позивачів ДП «ВО «Київський радіозавод» перебувало у стані ліквідації, позовні вимоги стосуються порушення їх трудових прав, предметна юрисдикція таких спорів визначена статтею 15 ЦПК України у редакції, чинній на час звернення з позовом та розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанції.
З огляду на положення зазначених норм права суди першої та апеляційної інстанції зробили помилковий висновок, що це спір підлягає розгляду в порядку господарського судочинства, оскільки він відноситься до цивільної юрисдикції.»
Отже,  зважаючи на те, що  питання юрисдикційності  спору  у цій справі було вирішено Великою Палатою Верховного Суду,  суд першої інстанції, розглянувши  цю справу у порядку цивільного судочинства,  не допустив порушень норм процесуального права.
Інших доводів апеляційна скарга не містить.
За змістом ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального права,  доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, що відповідно до ст.375 ЦПК України  є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
Керуючись  ст.ст. 259, 268, 367, 374, 375, 381-384, 390  ЦПК  України, суд,-
 
П О С Т А Н О В И В:
 
Апеляційну скаргу Міністерства економіки України залишити без задоволення.
Рішення Дарницького районного суду м.Києва від 19 січня 2022 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з  дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду  протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.
 
Повна постанова складена 24 березня 2023 року.

Суддя-доповідач:                                                                     О.І. Шкоріна 
 
Судді:                                                                                        Л.Д. Поливач
 
                                                                                                   А.М. Стрижеус