УХВАЛА

22 березня 2023 року     
Київ
справа № 160/16337/21
адміністративне провадження № К/990/9355/23

Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Гімона М.М., перевіривши касаційну скаргу Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, утвореного як відокремлений підрозділ Державної податкової служби України, на постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 07.02.2023 у справі № 160/16337/21 за первісним позовом Головного управління ДПС у Дніпропетровській області до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,
ВСТАНОВИВ:
Дніпропетровський окружний адміністративний суд рішенням від 01.11.2022 задовольнив первісний позов Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, утвореного як відокремлений підрозділ Державної податкової служби України (далі - ГУ ДПС), стягнув податковий борг у розмірі 105554,21 грн з ОСОБА_1 до Державного бюджету та на користь ГУ ДПС судові витрати з оплати судового збору у сумі 2270,00 грн. У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 відмовив.
Третій апеляційний адміністративний суд постановою від 07.02.2023 рішення суду першої інстанції скасував та ухвалив нове рішення, яким зустрічний позов ОСОБА_1 до ГУ ДПС задовольнив. Визнав протиправними і скасував податкові повідомлення-рішення ГУ ДПС від 06.12.2018 № 19148-5353-0408, від 05.04.2019 № 687155353-0408, від 08.04.2020 № 1563162-5353-0408. Стягнув за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ДПС на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 2638,85 грн, а також витрати на правничу допомогу у розмірі 15000 грн. У задоволенні первісного позову ГУ ДПС відмовив.
Не погодившись з постановою апеляційного суду в частині стягнення витрат на професійну правничу допомогу в сумі 15000 грн, ГУ ДПС 13.03.2023 засобами поштового зв`язку направило касаційну скаргу, яка надійшла до суду 16.03.2023.
У касаційній скарзі відповідач просить скасувати постанову апеляційного суду в частині розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу, ухвалити нове рішення, яким у задоволенні заяви про стягнення витрат на правничу допомогу відмовити повністю. 
При вирішенні питання щодо можливості відкриття касаційного провадження за зазначеною касаційною скаргою суд виходить з такого.
Під час перевірки зазначеної касаційної скарги на предмет дотримання вимог статті 330 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) встановлено, що у касаційній скарзі не викладені передбачені КАС України підстави для оскарження постанови апеляційного суду в касаційному порядку.
Системний аналіз частини четвертої статті 328 КАС України і пункту 4 частини другої статті 330 КАС України дає підстави для висновку, що при касаційному оскарженні судових рішень, зазначених у частині першій статті 328 КАС України, у касаційній скарзі обґрунтування неправильного застосування судом (судами) норм матеріального права чи порушення норм процесуального права має обов`язково наводитись у взаємозв`язку із посиланням на відповідний пункт частини четвертої статті 328 КАС України як на підставу для касаційного оскарження судового рішення. 
При цьому, обов`язковими умовами при оскарженні судових рішень на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України є зазначення у касаційній скарзі: 1) норми матеріального права, яку неправильно застосовано судами; 2) постанови Верховного Суду і який саме висновок щодо застосування цієї ж норми у ній викладено; 3) висновок судів, який суперечить позиції Верховного Суду; 4) в чому полягає подібність правовідносин у справах (у якій викладено висновок Верховного Суду i у якій подається касаційна скарга).
Обов`язковими умовами при оскарженні судових рішень на підставі пунктів 2 і 3 частини четвертої статті 328 КАС України є зазначення у касаційній скарзі:
- 1) норми матеріального права, яку неправильно застосовано судом апеляційної інстанції; 2) постанову Верховного Суду, у якій викладено висновок щодо правильного застосування норми права, від якого належить відступити; 3) вмотивоване обґрунтування необхідності такого відступу; 4) висновок, який на думку скаржника відповідає правильному тлумаченню і застосуванню цієї норми (для пункту 2 частини четвертої статті 328 КАС України);
- 1) норми матеріального права, яку неправильно застосовано судом апеляційної інстанції, висновок щодо правильного застосування якої ще не сформульовано Верховним Судом; 2) висновок апеляційного суду, який на переконання скаржника є неправильним; 3) у чому полягає помилка суду при застосуванні відповідної норми права; 4) як на думку скаржника відповідна норма повинна застосовуватися (для пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України).
Крім того, при поданні касаційної скарги на підставі пунктів 1-3 частини четвертої статті 328 КАС України зазначені скаржником норми права, які на його переконання неправильно застосовано судами, повинні врегульовувати спірні правовідносини, а питання щодо їх застосування ставилося перед судами попередніх інстанції в межах підстав позову та/або заперечень сторін (наприклад, з точки зору порушення їх позивачем/відповідачем).
Також обов`язковою умовою при оскарженні судових рішень на підставі пунктів 1 і 2 частини четвертої статті 328 КАС України є подібність правовідносин у справах (у якій викладено висновок Верховного Суду і у якій подається касаційна скарга).
Перевіркою змісту поданої у цій справі касаційної скарги встановлено, що у ній зазначено підставу для оскарження судового рішення в касаційному порядку - пункт 1 частини четвертої статті 328 КАС України. Скаржник зазначає, що суд апеляційної інстанції застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду від 20.12.2018 у справі № 316/1923/16-а, від 16.05.2019 у справі № 823/2638/18, у справі № 204/627/18, у справі № 923/567/17, у справі № 910/2170/18, від 01.09.2020 №640/6209/19.
Подальше обґрунтування касаційної скарги зводиться до незгоди із наданою судом правовою оцінкою доказів на підтвердження розміру заявленої до відшкодування суми правничої допомоги, її неспівмірність із предметом спору і непропорційність до задоволених позовних вимог. На переконання скаржника, суд помилково визнав обґрунтованою суму 15000 грн, тобто 14,21 % від суми майнових вимог за надання послуг з правової допомоги. Відповідач вважає, що за загальним правилом та усталеною практикою суд може присудити на користь заявника не більше ніж 10 % від суми майнових вимог.
Разом з тим, як вбачається зі змісту судового рішення у цій справі, суд апеляційної інстанції врахував, що загальна сума майнових вимог зустрічного позову складає 105554,21 грн, тоді як заявлена до відшкодування сума витрат на правничу допомогу складає 50925 грн, тобто 48,24% від суми зустрічного позову, а тому є неспівмірною зі складністю цієї справи, наданим адвокатом обсягом послуг. Тому, враховуючи принцип співмірності, суд дійшов висновку про необхідність присудження на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача понесених витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 15000 грн.
При цьому, зазначаючи розмір (10 %) який суд може присудити на користь заявника, ГУ ДПС у прохальній частині касаційної скарги просить відмовити у задоволенні заяви позивача повністю, що свідчить про суперечність позиції ГУ ДПС. 
Отже, вимогам касаційної скарги щодо скасування судового рішення і ухвалення нового про відмову в частині задоволення заяви про відшкодування витрат на професійну допомогу, має кореспондувати викладення у касаційній скарзі підстав для оскарження судового рішення у взаємозв`язку із усіма висновками, які стали підставою для задоволення заяви частково. Тобто, вимоги касаційної скарги мають бути сформульовані і відповідати їх безпосередньому обґрунтуванню.
З урахуванням змін до КАС України, які набрали чинності 08.02.2020, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, а тому відсутність у касаційній скарзі визначених законом підстав касаційного оскарження унеможливлює її прийняття та відкриття касаційного провадження.
Згідно з пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку. 
За таких обставин, касаційна скарга Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, утвореного як відокремлений підрозділ Державної податкової служби України,  підлягає поверненню як така, що не містить підстав касаційного оскарження постанови Третього апеляційного адміністративного суду від 07.02.2023.
На підставі вищенаведеного та керуючись положеннями статей 328, 330, 332, 359 КАС України, 
УХВАЛИВ:
Касаційну скаргу Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, утвореного як відокремлений підрозділ Державної податкової служби України, на постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 07.02.2023 у справі № 160/16337/21 за первісним позовом Головного управління ДПС у Дніпропетровській області до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень - повернути скаржнику.
Копію даної ухвали надіслати учасникам справи у порядку, визначеному статтею 251 КАС України.
Роз`яснити скаржнику, що повернення касаційної скарги не позбавляє його права повторного звернення до Верховного Суду.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання й оскарженню не підлягає.
Суддя                                                                                  М.М. Гімон