ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2023 року 
м. Київ
справа № 360/3398/21
адміністративне провадження № К/9901/37377/21 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача Жука А.В.,
суддів: Мельник-Томенко Ж.М.,  Соколова В.М., 
розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу
за позовом ОСОБА_1 
до  Луганського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки
про  визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії,
провадження у якій відкрито 
за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Луганського окружного адміністративного суду від 14.07.2021 (головуючий суддя - Захарова   О.В.) та постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 13.09.2021 (головуючий суддя - Сіваченко І.В., судді - Блохін А.А., Гаврищук Т.Г.)
ВСТАНОВИВ:
І. Історія справи
1. У липні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Луганського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Луганського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки, в якому просив суд:
- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо невиплати позивачу середньомісячного грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні за період з 10.11.2015 по 19.05.2021;
- зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу середнє грошове забезпечення за весь час затримки розрахунку при звільненні за період з 10.11.2015 по 19.05.2021.
2. Ухвалою Луганського окружного адміністративного суду від 05.07.2021 позовну заяву залишено без руху у зв`язку з тим, що виклад позовних вимог не відповідає критеріям та вимогам КАС України щодо змісту позовних вимог; відсутністю доказів сплати судового збору у встановленому законом розмірі; а також у зв`язку з пропуском строку на звернення до адміністративного суду. Запропоновано позивачу подати уточнену позовну заяву, оформлену з дотриманням вимог статей 160, 161 КАС України, документи, що підтверджують сплату судового збору у встановленому законом розмірі, а також вказати інші підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду.
3. Судом проаналізовано причини пропуску строку звернення позивача до суду з цим позовом, зазначені у клопотанні про поновлення процесуального строку - посилання на колізію норм права та пріоритетності однієї норми права перед іншою при їх застосуванні, а саме частини першої статті 233 КЗпП України разом із частиною третьою статті 122 КАС України (3 місячний строк) та частиною п`ятою статті 122 КАС України (місячний строк) - та визнано їх неповажними з огляду на те, що відсутність у позивача юридичної освіти чи необізнаність з нормами законодавства мають суб`єктивний характер та не виключають можливість позивача звернутися за отриманням правової допомоги (в тому числі безоплатної) у разі, якщо такої допомоги він потребував, у межах строку, встановленого законом для звернення до адміністративного суду з цим позовом, який був достатнім для вчинення відповідних дій.
4.  12 липня 2021 року від представника позивача до суду надійшла заява, до якої додано уточнену позовну заяву та заяву про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду. 
5. Заявник зазначав, що остаточний розрахунок з позивачем відповідач провів 20.05.2021, однак про цей факт позивач дізнався тільки 08.06.2021, коли отримав довідку в банку, хоча безпосередньо відповідач повинен був повідомити позивача про виплату грошового забезпечення, але в порушення норм КЗпП України цього не зробив. На думку заявника, позивач пропустив строк звернення до суду з поважних причин, а саме у зв`язку з певною колізією норм права та пріоритетності однієї норми права перед іншою при їх застосуванні, а саме частини першої статті 233 КЗпП України разом із частиною третьою статті 122 КАС України (3 місячний строк) та частиною п`ятою статті 122 КАС України (місячний строк) та тим, що відповідач порушуючи норми КЗпП України не повідомив позивача про виплату грошового забезпечення на виконання судового рішення у справі №360/4932/20, про що позивач дізнався тільки 08.06.2021.
Короткий зміст оскаржуваних рішень судів першої та апеляційної інстанцій
6. Ухвалою Луганського окружного адміністративного суду від 14.07.2021, залишеною без змін постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 13.09.2021, позовну заяву ОСОБА_1 повернуто позивачу на підставі п.   1, 9 ч. 4 ст.   169 КАС України, а також ч. 2 ст. 123 КАС України.
5. Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що отримавши 20.05.2021 грошове забезпечення на виконання рішення суду у справі №360/4932/20, позивач повинен був дізнатись про порушення своїх справ, однак позивач не вчинив жодних активних дій з метою з`ясування походження коштів. За висновками суду першої інстанції, пропуск строку звернення до суду з даним позовом зумовлений власною пасивною поведінкою позивача, байдужістю до своїх прав чи небажання скористатися цим правом, та представником позивача інших належних доказів на підтвердження існування обставин, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов`язані з дійсними істотними перешкодами та труднощами для своєчасного звернення до суду, не надано та не зазначено.
6. Суд апеляційної інстанції підтримав висновки суду першої інстанції, а також з посиланням на постанову Верховного Суду від 31.03.2021 у справі №240/12017/19 зазначив, що реалізація позивачем права на звернення до суду з позовною заявою в рамках строку звернення до суду залежить виключно від нього самого, а не від дій чи бездіяльності посадових осіб відповідача; позивач, необґрунтовано не дотримуючись такого порядку, позбавляє себе можливості реалізовувати своє право на звернення до суду в межах строків звернення до суду, нереалізація цього права зумовлена його власною пасивною поведінкою.
Короткий зміст вимог касаційної скарги та відзиву на неї
7.   У жовтні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою ухвалу Луганського окружного адміністративного суду від 14.07.2021 та постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 13.09.2021, в якій, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального права, просить вказані судові рішення скасувати та передати справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.
8. У касаційній скарзі позивач зазначає, що відповідач здійснив виплату за рішенням суду 20.05.2021 з порушенням ст. 110 КЗпП України, тобто без повідомлення про її здійснення, що призвело до неодержання позивачем своєчасної інформації та, як наслідок, до пропуску строку звернення до суду.  
9.   На думку скаржника, судами помилково застосовано до спірних правовідносин висновки, зазначені у постанові Верховного Суду від 31.05.2021 у справі №240/12017/19, оскільки в даному випадку виплата за рішенням суду не є постійною (регулярною), та могла бути здійснена у будь-який момент часу. 
10. Крім того, скаржник зазначає про наявність колізії норм права та пріоритетності однієї норми права перед іншою при їх застосуванні, а саме частини першої статті 233 КЗпП України разом із частиною третьою статті 122 КАС України (3 місячний строк) та частиною п`ятою статті 122 КАС України (місячний строк), ставлення до розв`язання якої періодично змінюється.
11. Відзиву на касаційну скаргу у встановлений судом строк від відповідача не надходило.
Рух адміністративної справи в суді касаційної інстанції
12.   Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.10.2021 для розгляду справи №360/3398/21 визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя - Жук А.В., судді - Мельник-Томенко Ж.М., Соколов В.М.
13. Ухвалою Верховного Суду від 03.11.2021 відкрито касаційне провадження за вказаною касаційною скаргою, встановлено учасникам справи строк для подання відзиву на касаційну скаргу.
14. Ухвалою Верховного Суду від 08.02.2023 адміністративну справу призначено до судового розгляду в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
ІІ. Позиція Верховного Суду
15. Згідно з ч. 1 ст. 341 КАС України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
16. Оцінюючи обґрунтованість поданої касаційної скарги, Верховний Суд виходить з наступного.
17. Відповідно до встановлених у справі обставин підставою для повернення позовної зави став пропуск позивачем строку звернення до суду, встановлений ч. 5 ст. 122 КАС України. Так, розрахунок з позивачем був проведений 20.05.2021, а з позовом позивач звернувся лише 01.07.2021.
18. У касаційній скарзі, так само як і в клопотанні про поновлення пропущеного строку, поданого на виконання ухвали про залишення позову без руху від 05.07.2021, позивач зазначає, що про те, що відповідачем було проведено остаточний розрахунок він дізнався лише 08.07.2021, після отримання ним відповідної банківської довідки. Також зазначає, що протягом усього часу до 08.07.2021 вважав, що 20.05.2021 йому надійшла заробітна плата від роботодавця, у якого він працював станом на дату подання позову.
19. Повертаючи позовну заяву, суд першої інстанції, з яким погодився і суд апеляційної інстанції, виходив з того, що пропуск строку звернення до суду з даним позовом зумовлений власною пасивною поведінкою позивача, байдужістю до своїх прав чи небажання скористатися цим правом, та вказав, що позивач, отримавши двічі зарахування коштів 20.05.2021, не вчинив жодних активних дій з метою з`ясування походження коштів.
20. Вирішуючи питання поважності пропуску строку звернення до суду з адміністративним позовом, колегія суддів враховує таке.
21. Предметом цього позову є виплата середнього грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні позивачу, який проходив службу у Луганському обласному військовому комісаріаті, тобто позовні вимоги стосуються звільнення з публічної служби. 
22. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
23. Згідно з ч. 5 ст. 122 КАС України для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.
24. Тобто, за змістом зазначеної норми законодавець виходить не тільки з безпосередньої обізнаності особи про факти порушення її прав, а й з об`єктивної можливості цієї особи знати про такі факти.
25. Колегія суддів Верховного Суду зазначає, що день, коли особа дізналася про порушення свого права, - це підтверджений належними та допустимими доказами день, коли позивач дізнався про рішення, дію чи бездіяльність, внаслідок якої відбулося порушення їх прав, свобод чи інтересів.
26. Верховний Суд зазначає, що процесуальні строки роблять процес динамічним і прогнозованим. Без наявності строків на ту чи іншу процесуальну дію або без їх дотримання в адміністративному судочинстві виникнуть порушення прав сторін - учасників адміністративного процесу. Недотримання встановлених законом строків зумовлює чітко визначені юридичні наслідки.
27. Причини пропуску строку є поважними, якщо обставини, які зумовили такі причини, є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що оскаржує судове рішення, та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належними доказами.
28. Отже, поновленню підлягають лише порушені з поважних причин процесуальні строки, встановлені законом. В свою чергу, поважною може бути визнано причину, яка носить об`єктивний характер, та з обставин незалежних від особи унеможливила своєчасне вчинення процесуальних дій.
29. Поважними причинами визнаються лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.
30. Верховний Суд наголошує на тому, що встановлення строків звернення до суду з відповідними позовними заявами законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними, передбачених КАС України, певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.
31. Отже, право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою соціальних спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.
32. Рішенням Конституційного Суду України від 13.12.2011 №17-рп/2011 визначено, що держава може встановленням відповідних процесуальних строків обмежувати строк звернення до суду, що не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя.
33. Як було зазначено, позивач стверджує, що до отримання банківської довідки 08.06.2021 він вважав, що 20.05.2021 він отримав тільки заробітну плату від роботодавця, у якого він працював станом на дату подання позову, та не знав про надходження на його рахунок виплати на виконання судового рішення у справі №360/4932/20.
34. Надаючи оцінку причинам, зазначеним у клопотанні про поновлення пропущеного строку на звернення до суду, суди попередніх інстанцій зазначили, що з поданого клопотання не вбачається, що позивач не мав реальної, об`єктивної можливості виявити належну зацікавленість та вчинити активні дії для звернення до суду за захистом своїх прав у встановлений процесуальним законом строк.
35. Верховний Суд погоджується з такими висновками, а також вважає за необхідне зазначити, що у клопотанні про поновлення строку звернення до суду позивач фактично стверджує про те, що 20.05.2021 він знав про надходження на його картковий рахунок грошових коштів, однак не дізнався про джерело їхнього походження. Тобто, як вірно зазначили суди попередніх інстанцій, мало місце небажання позивача вживати активні заходи з метою з`ясування походження коштів.
36. Позивач помилково вважає, що саме неповідомлення відповідача про здійснення виплати на виконання рішення судового рішення у справі №360/4932/20 призвело до пропуску строку звернення до суду, оскільки позивач підтверджує, що про здійснення такої виплати він дізнався ще 08.06.2021. На переконання колегії суддів, зазначені обставини свідчать про те, що позивач мав достатній час для того, щоб звернутися до суду у встановлений законом строк.
37. Однак, обставин, які перешкодили йому звернутися до суду з позовом в період з 08.06.2021 по 21.06.2021 включно, позивач не вказав.
38. Крім того, Верховний Суд вважає правильними висновки судів попередніх інстанцій про те, що відсутність у позивача юридичної освіти чи необізнаність з нормами законодавства мають суб`єктивний характер та не є достатньою підставою для поновлення процесуального строку.
39. Частинами 1, 2 ст. 123 КАС України встановлено, що у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.
Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.
40. На підставі викладеного, Верховний Суд констатує, що позивачем був пропущений строк звернення до суду з цим позовом без зазначення поважних причин, вимоги ухвали Луганського окружного адміністративного суду від 05.07.2021 про залишення позову без руху позивачем не виконано, що в силу ч. 2 ст. 123 КАС України є підставою для повернення позовної заяви.
41. Суд критично ставиться до доводів касаційної скарги про те, що судами помилково застосовано до спірних правовідносин висновки, зазначені у постанові Верховного Суду від 31.05.2021 у справі №240/12017/19, оскільки в даному випадку виплата за рішенням суду не є регулярною. Колегія суддів зауважує, що висновки, що містяться у вказаній постанові, були застосовані лише в частині того, що реалізація позивачем права на звернення до суду з позовною заявою в рамках строку звернення до суду залежить виключно від нього самого, а не від дій чи бездіяльності посадових осіб відповідача. Позивач, необґрунтовано не дотримуючись такого порядку, позбавляє себе можливості реалізовувати своє право на звернення до суду в межах строків звернення до суду, нереалізація цього права зумовлена його власною пасивною поведінкою. Колегія суддів погоджується з цими висновками та вважає, що вони можуть бути застосовані до спірних правовідносин.
42. Також колегія суддів зауважує, що відповідно до ч. 8 ст. 169 КАС України повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.
43. З огляду на викладене, Верховний Суд не вбачає неправильного застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права, висновки судів попередніх інстанцій є правильними, обґрунтованими, а тому підстави для скасування чи зміни ухвали Луганського окружного адміністративного суду від 14.07.2021 та постанови Першого апеляційного адміністративного суду від 13.09.2021 відсутні.
44. Згідно зі ст. 350 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.
45. Зважаючи на приписи статті 350 КАС України, касаційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.
46. З огляду на результат касаційного перегляду справи перерозподіл судових витрат не здійснюється.
Керуючись статтями 341, 345, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд
ПОСТАНОВИВ:
1. Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
2. Ухвалу Луганського окружного адміністративного суду від 14.07.2021 та постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 13.09.2021 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і не оскаржується.

Судді	А.В. Жук Ж.М. Мельник-Томенко   В.М. Соколов