ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
іменем України

13 січня 2023 року 	м. Чернігів	

Унікальний номер справи № 740/3807/20
Головуючий у першій інстанції – Шевченко  І. М.
Апеляційне провадження № 22-ц/4823/40/23

Чернігівський апеляційний суд у складі: 
головуючого - судді Скрипки А.А.
суддів: Євстафіїва О.К., Шарапової О.Л.

сторони:
позивач: Акціонерне товариство комерційний банк ”ПриватБанк”
відповідач: ОСОБА_1 

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк ”ПриватБанк” на рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області у складі судді Шевченко І.М. від 24 грудня 2021 року, місце ухвалення рішення м.Ніжин, дата складання повного тексту рішення - 29 грудня 2021 року, у справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк ”ПриватБанк” до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, 
                                 
                           В С Т А Н О В И В:

У вересні 2020 року Акціонерне товариство комерційний банк ”ПриватБанк” звернулось до суду з даним позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, в якому позивач просив стягнути з відповідача на користь банку заборгованість за кредитним договором №б/н від 10.10.2013 року у розмірі 56 447 грн. 28 коп., станом на 11.08.2020 року, яка складається із наступного: 40 306,01 грн. - заборгованість за тілом кредиту,  в  т.ч.:  0,00  грн.  -  заборгованість  за  поточним тілом кредиту, 40 306,01 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 0,00 грн. - заборгованість за нарахованими відсотками; 16 141,27 грн. - заборгованість за простроченими відсотками; 0,00 грн. - заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит, згідно ст.625; 0,00 грн. - нарахована пеня; 0,00 грн. - нарахована комісія. Також позивач ставив питання про стягнення з відповідача на свою користь понесені судові витрати у розмірі 2 102 грн. за подання позовної заяви. Вимоги заявленого позову Акціонерне товариство комерційний банк ”ПриватБанк” обґрунтовувало тим, що з метою отримання банківських послуг ОСОБА_1 звернувся до позивача, при цьому, підписав анкету-заяву №б/н від 10.10.2013 року. Позивач вказує, що позичальник підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява разом із ”Умовами та Правилами надання банківських послуг”, ”Тарифами Банку”, які викладені на відповідному банківському сайті, складає між сторонами договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом відповідача у заяві. Позивач зазначає, що заявою відповідача підтверджується той факт, що ОСОБА_1 був проінформований про умови кредитування в Акціонерному товаристві комерційний банк ”ПриватБанк”, які були надані йому для ознайомлення в письмовій формі. При цьому, відповідачу було відкрито кредитний рахунок, що підтверджується випискою по рахунку, та встановлено  кредитний  ліміт,  який  у  подальшому  був  збільшений  до 17 000 грн. Доводи позовної заяви стверджують, що внаслідок порушення ОСОБА_1 зобов`язань за укладеним із банком кредитним договором, станом на 11.08.2020 року у відповідача виникла заборгованість  в  сумі  56 447  грн.  28  коп., яка складається із наступного: 40 306,01 грн. - заборгованість за тілом кредиту, в т.ч.: 0,00 грн. - заборгованість за поточним тілом кредиту, 40 306,01 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 0,00 грн. - заборгованість за нарахованими відсотками; 16 141,27 грн. - заборгованість за простроченими відсотками; 0,00 грн. - заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит, згідно ст.625; 0,00 грн. - нарахована пеня; 0,00 грн. - нарахована комісія. Вказану суму заборгованості за кредитним договором позивач просить стягнути на свою користь з відповідача, а також відшкодувати понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви у розмірі 2 102 грн. 

Рішенням Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 24.12.2021 року відмовлено у задоволенні позову Акціонерного товариства комерційний банк ”ПриватБанк” до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості. 

В апеляційній скарзі Акціонерне товариство комерційний банк ”ПриватБанк” просить скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції від 24.12.2021 року, та ухвалити нове рішення, яким задовольнити вимоги заявленого позову у повному обсязі. Доводи апеляційної скарги Акціонерного товариства комерційний банк ”ПриватБанк” вказують, що оскаржуване рішення суду першої інстанції від 24.12.2021 року є необґрунтованим та незаконним, ухваленим без повного, всебічного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи, із невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи та із порушенням норм матеріального і процесуального права. В доводах апеляційної скарги Акціонерне товариство комерційний банк ”ПриватБанк” зазначає, що відповідач, підписуючи анкету-заяву, користуючись кредитними коштами та здійснюючи погашення заборгованості, висловив свою згоду із формою договору та його умовами, а також, продовжуючи користуватись грошовими коштами, автоматично приєднався до Умов та Правил надання банківських послуг, що підтверджує укладення відповідачем договору з банком. Доводи апеляційної скарги стверджують, що встановивши, що банк надав відповідачу кредит, а відповідач кредитні кошти не повернув, суд першої інстанції не мав жодних підстав відмовляти у задоволенні позовних вимог. Доводи апеляційної скарги вказують, що виписка про рух коштів клієнта є первинним документом та підтверджує отримання відповідачем кредитних коштів банку. Апелянт зазначає, що при вирішенні даного спору по суті суд першої інстанції не прийняв до уваги висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 04.12.2019 року у справі №750/6058/17-ц. Доводи апеляційної скарги стверджують, що якщо суд першої інстанції не погодився із наданим банком розрахунком заборгованості, то суд повинен був встановити дійсний розмір заборгованості, а не відмовляти у задоволенні вимог позову в повному обсязі. Апелянт вказує, що якщо суд вважав, що умовами договору не визначена конкретна відсоткова ставка, він не мав жодних підстав відмовляти у стягненні відсотків за кредитом взагалі, оскільки в такому разі застосуванню підлягає стаття 1048 ЦК України, якою встановлено розмір процентів на рівні облікової ставки НБУ.  

Згідно приписів ч.1 статті 369 ЦПК України, апеляційний суд розглядає справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк ”ПриватБанк” на рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 24.12.2021 року у справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк ”ПриватБанк” до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, без повідомлення учасників справи. 

Відповідно ч.13 статті 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Як вбачається з матеріалів справи (а.с.146,147), сторони даного спору обізнані про наявність ухвал апеляційного суду про відкриття апеляційного провадження у справі та про призначення справи до розгляду в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення (виклику) учасників справи.

Вислухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступного висновку.

В ході судового розгляду даної справи судом встановлено, і вказані обставини підтверджуються її матеріалами, що 10.10.2013 року ОСОБА_1 підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку (а.с.16).
Як вбачається із вимог заявленого позову (а.с.3-6), позивач вказує, що внаслідок порушення ОСОБА_1 зобов`язань за укладеним кредитним договором, станом на 11.08.2020 року у відповідача виникла заборгованість  в  сумі 56 447 грн. 28 коп., яка складається із наступного: 40 306,01 грн. - заборгованість за тілом кредиту, в т.ч.: 0,00 грн. - заборгованість за поточним тілом кредиту, 40 306,01 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 0,00 грн. - заборгованість за нарахованими відсотками; 16 141,27 грн. - заборгованість за простроченими відсотками; 0,00 грн. - заборгованість за  відсотками, нарахованими на прострочений кредит, згідно ст.625; 0,00 грн. - нарахована пеня; 0,00 грн. - нарахована комісія.
На підтвердження вимог заявленого позову АТ КБ ”ПриватБанк” надано розрахунок заборгованості, станом на 11.08.2020 року, за договором №б/н від 10.10.2013 року, укладеним між ПриватБанком та ОСОБА_1 (а.с.7-13). 
В матеріалах даної справи наявний Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт ”Універсальна” (а.с.17), який не містить в собі підпису відповідача ОСОБА_1 .
Витяг з Умов та правил надання банківських послуг, який додано позивачем до позовної заяви (а.с.18-48), також не містить в собі підпису відповідача ОСОБА_1 .
Як вбачається із довідки АТ КБ ”ПриватБанк” (а.с.14), ОСОБА_1 , відповідно до укладеного між сторонами даного спору кредитного договору №б/н, видано наступні кредитні картки: № НОМЕР_1 , дата відкриття: 10.10.2013, термін дії: 07/17, № НОМЕР_2 , дата відкриття: 10.06.2014, термін дії: 11/17, № НОМЕР_3 , дата відкриття: 21.12.2017, термін дії: 11/21.
Із виписки за укладеним між сторонами даного спору договором, станом на 27.10.2021 року, вбачається проведення відповідних операцій у хронологічний період з 01.11.2013 року по 01.04.2020 року (а.с.103-108). 
Відповідно до довідки позивача про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на ОСОБА_1 , згідно укладеного договору (а.с.15), старт карткового рахунку відбувся 10.10.2013 року; зміна кредитного ліміту - 10.06.2014 року, встановлено кредитний ліміт: 16 000,00 грн.; зміна кредитного ліміту - 10.06.2014 року, зменшення кредитного ліміту: 16 000,00 грн.; зміна кредитного ліміту - 03.09.2014 року, зменшення кредитного ліміту: 15 370,00 грн.; зміна кредитного ліміту - 05.05.2015 року, зменшення кредитного ліміту: 14 480,00 грн.; зміна кредитного ліміту - 30.06.2015 року, зменшення кредитного ліміту: 12 900,00 грн.; зміна кредитного ліміту - 24.03.2016 року, збільшення кредитного ліміту: 17 000,00 грн.; зміна кредитного ліміту - 06.10.2016 року, зменшення кредитного ліміту: 0,00 грн.

Як вбачається із оскаржуваного рішення суду першої інстанції від 24.12.2021 року, відмовляючи у задоволенні позовних вимог АТ КБ ”ПриватБанк”  до  ОСОБА_1   про  стягнення  заборгованості  в  сумі 56 447 грн. 28 коп. за кредитним договором №б/н від 10.10.2013 року, суд першої інстанції виходив з того, що посилання позивача на Умови та Правила надання банківських послуг, при визначенні розміру відсотків, не можна вважати домовленістю сторін про їх розмір та порядок сплати, оскільки дані Умови та Правила надання банківських послуг позичальником не підписані, і при цьому, матеріали справи не містять підтвердження тих обставин, що саме вказані Умови та Правила надання банківських послуг були погоджені із відповідачем при оформленні анкети-заяви. З огляду на наявні у справі докази, суд першої інстанції дійшов висновку, що відсутні підстави вважати, що при укладенні між сторонами у справі договору банк дотримався вимог, передбачених ч.2 статті 11 Закону України ”Про захист прав споживачів” щодо повідомлення відповідача, як споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, які вважав узгодженими банк. Суд першої інстанції дійшов висновку, що позивач не надав належних та допустимих доказів на підтвердження умов укладеного із відповідачем договору, що свідчить про те, що позов недоведений та необґрунтований належним чином. Оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, із врахуванням вищенаведеного, суд першої інстанції відмовив у задоволенні вимог заявленого позову, у зв`язку із недоведеністю та необґрунтованістю позовних вимог.
  
В доводах апеляційної скарги Акціонерне товариство комерційний банк ”ПриватБанк” зазначає, що відповідач, підписуючи анкету-заяву, користуючись кредитними коштами та здійснюючи погашення заборгованості, висловив свою згоду із формою договору та його умовами, а також, продовжуючи користуватись грошовими коштами, автоматично приєднався до Умов та Правил надання банківських послуг, що підтверджує укладення відповідачем договору з банком. Доводи апеляційної скарги стверджують, що встановивши, що банк надав відповідачу кредит, а відповідач кредитні кошти не повернув, суд першої інстанції не мав жодних підстав відмовляти у задоволенні позовних вимог. Доводи апеляційної скарги вказують, що виписка про рух коштів клієнта є первинним документом та підтверджує отримання відповідачем кредитних коштів банку. Апелянт зазначає, що при вирішенні даного спору по суті суд першої інстанції не прийняв до уваги висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 04.12.2019 року у справі №750/6058/17-ц. Доводи апеляційної скарги стверджують, що якщо суд першої інстанції не погодився із наданим банком розрахунком заборгованості, то суд повинен був встановити дійсний розмір заборгованості, а не відмовляти у задоволенні вимог позову в повному обсязі. Апелянт вказує, що якщо суд вважав, що умовами договору не визначена конкретна відсоткова ставка, він не мав жодних підстав відмовляти у стягненні відсотків за кредитом взагалі, оскільки в такому разі застосуванню підлягає стаття 1048 ЦК України, якою встановлено розмір процентів на рівні облікової ставки НБУ.  

Апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що вказані доводи апеляційної скарги не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції від 24.12.2021 року, виходячи із наступного. 

Відповідно до ч.1, ч.2 статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Згідно ч.1 статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Частина 1 статті 628 ЦК України визначає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до ч.1 статті 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.
Згідно ч.1,ч.2 статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Частини 1,2 статті 1055 ЦК України визначають, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.
Відповідно до ч.2 статті 1056-1 ЦК України, розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Суд першої інстанції обґрунтовано зазначив у оскаржуваному рішенні від 24.12.2021 року, що матеріали справи не містять підтверджень відносно того, що саме ці Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт ”Універсальна” та Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг, які долучені позивачем до матеріалів справи, розумів відповідач ОСОБА_1 та ознайомився і погодився з ними, підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку. Також суд першої інстанції вказав, що по справі позивачем не доведено, що зазначені документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема, щодо сплати процентів за користування кредитними коштами, і саме у зазначеному в даних документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування.
Крім того, роздруківка із сайту позивача не може бути належним доказом щодо вимог заявленого позову, оскільки даний доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в Умови та Правила надання банківських послуг.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновку суду першої інстанції відносно того, що надані позивачем Умови та Правила надання банківських послуг у ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору і щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку, - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана відповідачем.  
Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт ”Універсальна” ”Універсальна, 30 днів пільгового періоду” та Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, не підписані відповідачем, і їх не можна розцінювати, як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання анкети-заяви, і за даних обставин, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку відносно того, що відсутні підстави вважати, що сторони даного спору обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. 

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновку оскаржуваного рішення суду першої інстанції від 24.12.2021 року відносно того, що встановлені по справі обставини не дають підстав вважати, що позичальнику при оформленні анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку від 10.10.2013 року були надані для ознайомлення у письмовому вигляді саме ті Тарифи обслуговування кредитних карт ”Універсальна” і Умови та Правила надання банківських послуг, і саме в тій редакції, витяги з яких надав позивач в обґрунтування своїх позовних вимог, і що саме вони малися на увазі сторонами при оформленні анкети-заяви. При цьому, у самій анкеті-заяві про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, підписаній відповідачем, не зазначені ні процентна ставка, ні строк надання банківських послуг, ні будь-які інші умови надання відповідних банківських послуг. 

За вказаних обставин, та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та Правила надання банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку домовленості сторін про сплату процентів за користування кредитом, надані банком Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт ”Універсальна” ”Універсальна, 30 днів пільгового періоду” та Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг, не можуть розцінюватись, як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

При вирішенні даного спору по суті, суд першої інстанції, відповідно до ч.4 статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин, обґрунтовано врахував висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 року у справі №342/180/17, провадження №14-131 цс19. 

Крім того, із наданого позивачем на підтвердження вимог заявленого позову розрахунку заборгованості ОСОБА_1 за договором №б/н від 10.10.2013 року (а.с.7-13) вбачається, що за період з 01.06.2015 року по 30.09.2019 року відповідач сплатив кошти на погашення кредитної заборгованості в сумі 77 875,20 грн., з яких на погашення заборгованості за тілом кредиту зараховано лише 26 270,82 грн., тоді, як на погашення заборгованості за простроченим тілом кредиту зараховано 45 208,71 грн., і на погашення заборгованості по пені зараховано 6 395 грн. (а.с.12). Із врахуванням недоведеності того, що сторони спору обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань, сплачена відповідачем сума коштів має бути зарахована в рахунок погашення заборгованості за тілом кредиту за вказаним кредитним договором, що буде відповідати регламентованим приписами ч.2 статті 2 ЦПК України завданням справедливого розгляду справи та основним засадам судочинства. Таким чином, позивачем не надано доказів наявності заборгованості у відповідача за тілом кредиту у заявленій до стягнення сумі.   

Крім того, як встановлено по справі (а.с.15), найвища сума кредитного ліміту ОСОБА_1 становила 17 000 грн., а у вимогах заявленого позову банк просить  стягнути  на  свою  користь з відповідача 40 306,01 грн. в рахунок погашення заборгованості за тілом кредиту, при тому, що за період з 01.06.2015 року по 30.09.2019 року відповідач сплатив кошти на погашення кредитної заборгованості в сумі 77 875,20 грн. (а.с.7-12), що в повній мірі покриває його заборгованість за тілом кредиту. 

Апеляційний суд, відповідно до приписів ч.4 статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин, при апеляційному перегляді даної справи враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постанові Верховного Суду від 18.05.2022 року у справі №697/302/20, провадження №61-2498св22. 

Враховуючи вищенаведене, доводи апеляційної скарги не містять в собі підстав для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції від 24.12.2021 року, ухваленого на підставі норм права, які регламентують спірні правовідносини та на основі з`ясованих обставин, на які сторони посилались, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені судом. 

Приймаючи до уваги зазначене, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк ”ПриватБанк” необхідно залишити без задоволення, а оскаржуване рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 24.12.2021 року - необхідно залишити без змін. 

Керуючись статтями: 367, 368, 369, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,
                               
                            П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк ”ПриватБанк” - залишити без задоволення.
  
Рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 24 грудня 2021 року, залишити без змін. 

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у випадках, передбачених п.2 ч.3 статті 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Дата складення повної постанови - 13.01.2023 року.

Головуючий:                                                  Судді: