КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

 

апеляційне провадження №22-ц/824/6902/2022           
справа №759/18368/20

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 листопада 2022 року                                                                                                     м.Київ
 
 Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
 
судді-доповідача Поліщук Н.В.
суддів Андрієнко А.М., Соколової В.В.
за участю секретаря судового засідання Чепур Н.К.
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 28 жовтня 2021 року, ухвалене під головуванням судді Петренко Н.О.,
у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя,- 
 
встановив:
У березні 2020 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом про поділ майна подружжя.
Позовні вимоги мотивує тим, що сторони з 1993 року по 2012 рік перебували у зареєстрованому шлюбі.
За період перебування у шлюбі сторонами набуто у спільну власність подружжя 3-х кімнатну квартиру, загальною площею 71,6 кв.м., яка розташована за адресою АДРЕСА_1 та легковий автомобіль Ford Fusion, 2010 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 .
Вказане майно зареєстроване на праві приватної власності за ОСОБА_3 .
Вказує, що згідно висновками експертів вартість вказаного майна становить 1 773 000,00 гривень.
Легковий автомобіль Ford Fusion2010 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 з моменту розлучення перебуває у постійному одноособовому користуванні відповідачки.
Мотивуючи наведеним, просить суд припинити право власності ОСОБА_3 на квартиру АДРЕСА_2 , легковий автомобіль «Форд», 2010 року випуску;
визнати спільною сумісною власністю подружжя наступне майно: квартиру АДРЕСА_2 , легковий автомобіль «Форд», 2010 року випуску; 
в порядку поділу спільного майна подружжя, визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_2 загальною площею 71,6 кв.м., стягнути з ОСОБА_3 на користь позивача грошову компенсацію у розмірі 103 000,00 грн. 1/2 частини ринкової вартості легкового автомобіля «Форд», 2010 року випуску, що є об`єктом спільної власності подружжя;
в порядку поділу майна подружжя визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_2 загальною площею 71,6 кв.м. та стягнути з ОСОБА_3 на користь позивача суму сплаченого судового збору у розмірі 6306,00 грн.
Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 28 жовтня 2021 року позовні вимоги задоволено.
Вирішено: припинити право власності ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 на квартиру АДРЕСА_2 , легковий автомобіль «Ford Fusion», 2010 року випуску VIN код НОМЕР_3 .
Визнати спільною сумісною власністю подружжя наступне майно: квартиру АДРЕСА_2 , легковий автомобіль «Ford Fusion», 2010 року випуску VIN код НОМЕР_3 .
Визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_2 загальною площею 71,6 кв.м.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію у розмірі 103 000,00 грн. за 1/2 частини ринкової вартості легкового автомобіля «Ford Fusion», 2010 року випуску, що є об`єктом спільної власності подружжя.
Визнати за ОСОБА_5 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_2 загальною площею 71,6 кв.м. та право власності на легковий автомобіль «Ford Fusion», 2010 року випуску VIN код НОМЕР_3 .
Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 6306,00 грн.
Не погодившись з ухваленим рішенням, ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу.
В обгрунування апеляційної скарги зазначає, що висновки суду не відповідають обставинам справи.
Вказує, що 20 листопада 1998 року між ОСОБА_3 та Акціонерним комерційним банком «АРКАДА» було укладено Кредитну угоду № 121 про інвестування у житлове будівництво.
З метою забезпечення взятих на себе зобов`язань 20 листопада 1998 року між Акціонерним комерційним банком «АРКАДА» та ОСОБА_6 було укладено Договір застави №121.
Перший внесок за спірну квартиру у розмірі 3000 гривень по Кредитному договору відповідачкою здійснено за кошти, які вона позичила особисто у батьків. В подальшому платежі по Кредитній угоді сплачувалися відповідачкою самостійно.
Вказує, що ОСОБА_7 за усе спільне проживання у шлюбі ніде не працював, своїх грошових коштів не мав, спільний бюджет сторони не мали, відповідачка сплачувала грошові кошти за Кредитною угодою самостійно за власні збереження, оскільки офіційно працювала та отримувала заробітну плату.
Зазначає, що на момент розлучення, тобто станом на 2012 рік, кредит на квартиру погашено не було. Вже після розлучення відповідачка самостійно погашала заборгованість по кредиту, позивач жодної участі у виплаті заборгованості за спірну квартиру участі не приймав.
Таким чином уважає, що висновки суду першої інстанції, щодо належності спірної квартири до спільної сумісної власності з позивачем не ґрунтуються на фактичних обставинах та жодним чином не підтверджені належними та допустимими доказами.
Вказує, що 11 липня 2010 року між ОСОБА_3 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Віннер Автомотів» було укладено Договір купівлі-продажу № 101СР-146.
У придбанні спірного автомобіля позивач участі не приймав, оскільки у останнього були відсутні відповідні кошти .
З метою придбання спірного автомобіля, відповідачкою на підприємстві було оформлено Договір поворотньої безпроцентної позики на суму 50 000 гривень.
Вважає, що спірний автомобіль є особистою власністю відповідачки, висновки суду першої інстанції, щодо належності спірного автомобіля до спільної сумісної власності з позивачем не ґрунтуються на фактичних обставинах та жодним чином не підтверджені належними та допустимими доказами.
Вказує, що не отримувала судові повістки у справі, а тому була позбавлена можливості надати докази до суду першої інстанції.  
Мотивуючи наведеним, просить суд апеляційної інстанції рішення Святошинського районного суду міста Києва від 28 жовтня 2021 року скасувати, та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.
В судовому засідання представник відповідачки ОСОБА_3 - адвокат Борзенков Е.В. доводи апеляційної скарги підтримав.
Позивач та його представник адвокат Шевчук А.А. проти доводів апеляційної скарги заперечували, посилаючись на законність та обгрунтованість рішення суду першої інстанції.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які з`явились в судове засідання, розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого по справі судового рішення, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.
Відповідно до частин 1,2,3,4 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Докази, які не буди подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання дол суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, оскільки майно придбане під час перебування у шлюбі та за спільні кошти подружжя, суд уважав, що вказане майно є спільним майном подружжя, а їх частки є рівними.
Перевіряючи доводи особи, яка подала апеляційну скаргу, щодо повідомлення про участь у справі колегія суддів встановила наступні обставини.
З даних довідки про реєстрацію місця проживання особи №13384949 від 27 жовтня 2020 року убачається, що ОСОБА_8 зареєстрована за адресою АДРЕСА_1 (а.с.29).
З матеріалів справи убачається, що судова кореспонденція направлялась на зареєстровану адресу відповідачки, проте всі конверти були повернуті до суду з відміткою "за закінченим терміном зберігання" (а.с.47, 53, 57).
З даних довідки, доданої до апеляційної скарги №0215/1-22 від 15 лютого 2022 року, убачається, що ОСОБА_3 проживає в ОК ЖБК "Октава-5" по АДРЕСА_3 (а.с.74).
Відтак, матеріали цивільної справи не містять відомостей про належне повідомлення про дату, час та місце розгляду справи.
Згідно частини 3 статті 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення, якщо, зокрема, справу розглянуто за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі, якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обгрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.
Крім того, у пункті 26 рішення Європейського суду з прав людини від 15 травня 2008 року у справі "Надточій проти України" (заява № 7460/03) зазначено, що принцип рівності сторін - один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду - передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.
При цьому конституційне право на участь у судовому розгляді, бути належним чином повідомленим про дату судового розгляду не може бути формальним, це є порушенням зазначених вимог законодавства, неналежний виклик сторони у справі є порушенням принципу рівності сторін.
Аналогічна правова позиція була висловлена в Постанові Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 295/5011/15-ц.
Європейський суд з прав людини зауважує, що процесуальні норми призначені забезпечити належне здійснення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також про те, що сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються. Принцип правової визначеності застосовується щодо не лише сторін, але й національних судів (п. 47 рішення від 21 жовтня 2010 року у справі "Diya 97 v. Ukraine").
З огляду на викладене, оскільки повідомлення учасників справи є обов`язковим, проте такої вимоги судом не дотримано, апеляційний суд дійшов висновку про скасування рішення Святошинського районного суду міста Києва від 28 жовтня 2021 року з ухваленням нового судового рішення.
Вирішуючи по суті спір, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.
Колегією суддів установлено, що Палацом одруження "Дарницький" 08 жовтня 1993 року зареєстровано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_9 . Вказана обставина підтверджується даними свідоцтва про укладення шлюбу НОМЕР_4 (а.с.71).
11 грудня 2012 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Святошинського районного управління юстиції у місті Києві шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_8 розірвано. Вказана обставина підтверджується даними свідоцтва про розірвання шлюбу НОМЕР_5 від 11 грудня 2012 року (а.с.18).
З даних свідоцтва про право власності на квартиру НОМЕР_6 від 12 лютого 1999 року, виданого на підставі наказу Головного управління житлового забезпечення, убачаєтьтся, що квартира АДРЕСА_2 , загальною площею 71,6 кв.м. належить ОСОБА_8 на праві приватної власності (а.с.19).
З даних свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_7 убачається, що автомобіль Ford Fusion д.н.з. НОМЕР_1 , номер шасі НОМЕР_3 належить ОСОБА_8 (а.с.26-27).
Окрім того, апеляційним судом прийнято докази, долучені відповідачкою до апеляційної скарги, оскільки установлено, що такі не було подано до суду першої інстанції з поважних причин, зокрема, не повідомлення про дату, час і місце розгляду справи.
З даних кредитної угоди про інвестування у житлове будівництво №121 від 20 листопада 1998 року убачається, що АКБ "Аркада" (банк) надав ОСОБА_8 (позивальник) кредит у розмірі 45 383,45 гривень, строком на 30 років, до 1 січня 2029 року, на фінансування будівництва житла за програмою довгострокового пільгового кредитування житлового будівництва для молодих сімей та одиноких молодих громадян (а.с.81-83).
З даних договору застави №121 від 20 листопада 1998 року укладеного між АК "Аркада" та ОСОБА_8 ,  убачається, що ОСОБА_8 передала в заставу майнові права на квартиру, що належить йому на підставі Інвестиційної угоди №121 від 16 листопада 1998 року про інвестування житлового будівництва (а.с.84-86).
З даних договору купівлі-продажу №101СР-146 від 11 липня 2010 року, укладеного між ТОВ "Віннер Автомотів" та ОСОБА_8 , убачається, що предметом даного договору є новий автомобіль торгової марки "Форд".
Відповідно до пункту 2 вказаного договору, ціна товару станом на дату укладення договору складає 109 300,00 гривень, в тому числі ПДВ, що становить 18 216,67 гривень. (а.с.76-79).
З даних кредитного договору №14/6-383/2010 укладеного мід ПАТ "Банк Кіпру" (банк) та ОСОБА_8 (позичальник) убачається, що Банк надав Позичальнику кредит на придбання автомобіля в сумі 43 720,00 гривень строком з 26 липня 2010 року по 25 липня 2011 року (а.с.120-123).
З даних повідомлення №50-4/1 від 04 березня 2014 року убачається, що ПАТ АКБ "Аркада" повідомило Реєстраційну службу Головного управління юстиції в м. Києві про те, що позичальник ОСОБА_8 повністю виконала свої зобов`язання за кредитною угодою №121 від 20 листопада 1998 року. Заборгованості за кредитом не має (а.с.80).
З даних довідки №17 від 16 лютого 2022 року, виданої головним бухгалтером ДП "Український інститут інтелектуальної власності", убачається, що отримана ОСОБА_3 поворотна безпроцентна позика по договору №636 від 09 липня 2010 року у сумі 50 000,00 гривень повернута підприємству в зазначений в договорі термін (а.с.75).
Окрім того, відповідачкою надано квитанції та прибуткові касові ордери, які підтверджують внесення грошових коштів ОСОБА_8   в період з 1998 року по 2012 рік ( а.с. 92-119, 124-136).
За правилами статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Згідно зі статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.
Відповідно до частини першої статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
У частині першій статті 61 СК України передбачено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.
Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу (частина перша статті 69 СК України).
Майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі.
Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.
Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частина перша, друга статті 71 СК України).
Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та статтею 372 ЦК України.
Отже, спільне майно подружжя за відсутності домовленості між ними, слід ділити порівну, з урахуванням обставин, що мають значення у справі, призначення речей, їх фактичного перебування у володінні одного з подружжя та намірів щодо володіння та використання майна кожним з подружжя.
Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.
Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17, постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 06 лютого 2018 року у справі № 235/9895/15-ц (провадження № 61-2446св18), від 05 квітня 2018 року у справі № 404/1515/16-ц (провадження № 61-8518св18), від 29 січня 2020 року у справі № 463/5183/17-ц (провадження № 61-19271св19), та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18).
 Майно, яке є особистою приватною власністю дружини, чоловіка , визначено статтею 57 СК України.
У цій справі відповідачкою не спростовано презумпцію спільності права власності на майно, яке набуто сторонами в період шлюбу.
Сам по собі факт реєстрації майна, придбаного у період шлюбу, на ім`я одного з подружжя не означає, що воно належить лише особі, на ім`я якої зареєстроване. Таке майно є спільною сумісною власністю подружжя, доказів на підтвердження зворотного відповідачкою не надано. 
Посилання відповідачки на факт укладення від її імені кредитних договорів само по собі не дає підстав уважати, що їх погашення відбувалось за рахунок особистих коштів відповідачки, натомість частина 2 статті 65 СК України визначає, що при укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя.
Доводи відповідачки в тій частині, що майно придбавалась за особисті кошти відхиляються апеляційним судом, оскільки належних та допустимих доказів на підтвердження таких обставин матеріали справи не містять.
Відтак суд першої інстанції зробив правильний висновок про задоволення позовних вимог, проте ухвалив судове рішення з порушенням норм процесуального права, зокрема, розглянув справу за відсутності відповідачки, не повідомленої належним чином про дату, час і місце засідання суду.
Згідно частини 3 статті 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення, якщо, зокрема, справу розглянуто за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі, якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обгрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.
Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 376, 381-384, 390 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Святошинського районного суду міста Києва від 28 жовтня 2021 року скасувати та ухвалити нове судове рішення наступного змісту.
Припинити право власності ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 на квартиру АДРЕСА_2 , легковий автомобіль «Ford Fusion», 2010 року випуску VIN код НОМЕР_3 .
Визнати спільною сумісною власністю подружжя наступне майно: квартиру АДРЕСА_2 , легковий автомобіль «Ford Fusion», 2010 року випуску VIN код НОМЕР_3 .
Визнати за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_8 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_2 загальною площею 71,6 кв.м.
Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_8 грошову компенсацію у розмірі 103 000,00 грн. за 1/2 частини ринкової вартості легкового автомобіля «Ford Fusion», 2010 року випуску, що є об`єктом спільної власності подружжя.
Визнати за ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_2 загальною площею 71,6 кв.м. та право власності на легковий автомобіль «Ford Fusion», 2010 року випуску VIN код НОМЕР_3 .
Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_8 судовий збір у розмірі 6306,00 грн.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на постанову може бути подана протягом тридцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до Верховного Суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
 
Повний текст постанови складено 27 грудня 2022 року.
 
Суддя-доповідач                                                      Н.В. Поліщук
 
Судді                                                                         А.М. Андрієнко
 
В.В. Соколова