Постанова              
Іменем України
14 грудня 2022 року 
м. Київ
справа № 686/25972/14-ц
провадження № 61-5302св21
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
головуючого - Ступак О. В., 
суддів: Гулейкова І. Ю., Олійник А. С. (суддя-доповідач), Усика Г. І., Яремка В. В.,
учасники справи:
за первісним позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк»:
позивач - Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,
відповідачі:  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,
за зустрічним позовом  ОСОБА_1 :
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - ОСОБА_2 ,
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на постанову Хмельницького апеляційного суду від 25 лютого 2021 року у складі колегії суддів: Костенко А. М., Гринчук Р. С., Корніюк А. П.,
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог
У грудні 2014 рокуПублічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк»), правонаступником якого є Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк»), звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.
Позов обґрунтований тим, що25 квітня 2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та  ОСОБА_1 укладений кредитний договір, згідно з яким банк зобов`язався надати позичальнику кредит у розмірі 57 418,00 дол. США строком до 24 квітня 2018 року, позичальник зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами у строки та в порядку, встановленому кредитним договором. 
На забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між банком та  ОСОБА_2 укладений договір поруки.
У порушення умов кредитного договору ОСОБА_1 своїх зобов`язань належним чином не виконував, у зв`язку з чим утворилась заборгованість, розмір якої станом на 10 жовтня 2014 року становив 40 552,49 дол. США, з яких: заборгованість за кредитом - 35 823,17 дол. США, за процентами за користування кредитом - 2 250,67 дол. США, з комісії за користування кредитом - 142,96 дол. США, за пенею - 386,23 дол. США, штраф (фіксована частина) - 19,30 дол. США, штраф (процентна складова - 1 930,15 дол. США.
Просило стягнути заборгованість у розмірі 40 552,49 дол. США солідарно з відповідачів.
Короткий зміст позовних вимог за зустрічним позовом
У грудні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду із зустрічним позовом до ПАТ КБ «ПриватБанк», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - ОСОБА_2 , про визнання кредитного договору недійсним.
Зустрічний позов обґрунтований тим, що банк перед укладенням кредитного договору не надав ОСОБА_3 як споживачу усю необхідну інформацію про умови кредитування та сукупну вартість кредиту; приховав та неправильно відобразив фактичні дані і відомості щодо значення реальної процентної ставки та абсолютного значення подорожчання кредиту, які суттєво відрізняються від тієї реальної процентної ставки за кредитом, що обумовлена між сторонами кредитного договору, та того розміру абсолютного подорожчання кредиту, які узгоджені між сторонами кредитного правочину в його умовах.
Згідно зі Законом України «Про захист прав споживачів» (далі - Закон) не може вважатися послугами сплата банком разової винагороди за надання фінансового інструменту та нарахування винагороди за резервування ресурсів. Включення до кредитного договору умов, які є несправедливими, вводять споживача в оману та штучно створюють дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду позичальника.
Просив визнати несправедливим та недійсним кредитний договір від 25 квітня 2008 року, укладений між ним та ПАТ КБ «ПриватБанк», з підстав порушення вимог Закону.
Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції
Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 25 липня 2017 року у первісному позові відмовлено. Зустрічний позов задоволено частково. Визнано недійсним кредитний договір від 25 квітня 2008 року, укладений між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «ПриватБанк». В іншій частині позову відмовлено. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.
Відмовивши у первісному позові та задовольнивши частково зустрічний позов, суд першої інстанції, керуючись статтями 203, 215, 230 ЦК України, статями 11, 18, 19 Закону, виходив із того, що на момент підписання кредитного договору ОСОБА_1 був введений в оману банком щодо істотних умов договору, зокрема, його ціни та відсоткової ставки, загальної сукупності вартості та абсолютного значення подорожчання кредиту, що є підставою для визнання цього договору недійсним та, відповідно, для відмови у позові ПАТ КБ «ПриватБанк» про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Короткий зміст судових рішень судів апеляційної та касаційної інстанцій
Справа переглядалась судами неодноразово. 
Рішенням Апеляційного суду Хмельницької області від 29 листопада 2017 року апеляційну скаргу ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково. Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 25 липня 2017 року скасовано, ухвалено нове рішення. Первісний позов задоволено частково. Стягнено солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 25 квітня 2008 року № НМІВGА00009017 у сумі 38 073,84 дол. США та 6 853,02 грн, а саме: заборгованість за кредитом - 35 823,17 дол. США, за процентами за користування кредитом - 2 250,67 дол. США, за комісією за користування кредитом - 1 851,33 грн, за пенею - 5 001,69 грн. В іншій частині первісного позову відмовлено. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.
У зустрічному позові відмовлено.
Задовольнивши частково первісний позов та відмовивши у зустрічному позові, суд апеляційної інстанції виходив з того, що підписуючи кредитний договір, позивач підтвердив надання йому банком повної, достовірної та вичерпної інформації про умови кредитування і розрахунок орієнтовної сукупної вартості кредиту; позичальник добровільно виконував умови договору, що підтверджує про їх визнання; сторони погодили розмір кредиту та процентну ставку, тому відсутні підстави для визнання кредитного договору недійсним. Оскільки позичальник належним чином не виконував зобов`язань за кредитним договором, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про стягнення заборгованості за кредитним договором з боржника та поручителя солідарно.
Постановою Верховного Суду від 16 січня 2019 року касаційну скаргу       ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , яка подана через представника                             ОСОБА_4 , задоволено частково. Рішення Апеляційного суду Хмельницької області від 29 листопада 2017 року в частині відмови у задоволенні зустрічного позову про визнання недійсними пункту 7.2 кредитного договору та пункту 8.1 кредитного договору в частині винагороди за надання фінансового інструменту у момент надання кредиту, винагороди за проведення додаткового моніторингу та винагороди за резервування ресурсів скасовано.
Зустрічний позов про визнання недійсним умов кредитного договору від 25 квітня 2008 року, укладеного між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «ПриватБанк», задоволено частково. Визнано недійсними пункт 7.2 кредитного договору та пункт 8.1 кредитного договору в частині винагороди за надання фінансового інструменту у момент надання кредиту, винагороди за проведення додаткового моніторингу та винагороди за резервування ресурсів.
Рішення Апеляційного суду Хмельницької області від 29 листопада 2017 року в іншій частині вирішення зустрічного позову залишено без змін. 
Рішення Апеляційного суду Хмельницької області від 29 листопада 2017 року в частині вирішення первісного позову скасовано, справу в цій частині направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
Задовольнивши частково зустрічний позов, Верховний Суд виходив з того, що умовами цього договору передбачено сплату позичальником винагороди за надання фінансового інструменту у момент надання кредиту, винагороди за проведення додаткового моніторингу та винагороди за резервування ресурсів, які є несправедливими.
Верховний Суд, направивши справу в частині вирішення первісного позову на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, виходив з того, що базовою величиною кредиту є основна сума кредиту - тіло кредиту, до складу якого згідно з графіком погашення кредиту банк включив винагороду за резервування, на яку нараховувались відсотки, а суд касаційної інстанції позбавлений процесуальної можливості встановлювати нові обставини, які не були встановлені судами попередніх інстанції, тобто визначити розмір заборгованості за кредитним договором.
Постановою Хмельницького апеляційного суду від 25 лютого 2021 року апеляційну скаргу ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково. Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 25 липня 2017 року в частині відмови в первісному позові скасовано, ухвалено в цій частині нове судове рішення про часткове задоволення первісного позову.
Стягнено солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 25 квітня 2008 року у сумі 26 210,49дол. США, з яких заборгованість за тілом кредиту -                                                24 875,26 дол. США, за відсотками за користування кредитом - 1 335,23 дол. США. В іншій частині первісного позову відмовлено. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.
Задовольнивши частково первісний позов, суд апеляційної інстанції виходив із того, що свої зобов`язання відповідно до кредитного договору позичальник належним чином не виконував в повному обсязі, не вносив платежі на погашення кредиту, не сплачував нараховані проценти за користування кредитом. Станом на 10 жовтня 2014 року відповідно до висновку судово-економічної експертизи, проведеної за клопотанням відповідача, з урахуванням постанови Верховного Суду від 16 січня 2019 року про визнання недійсним окремих пунктів кредитного договору, заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором від 25 квітня 2008 року № НМІВGА00009017 становить в загальній сумі 26 210,49 дол. США, з яких заборгованість за тілом кредиту - 24 875,26 дол. США, за відсотками -1 335,23 дол. США.
Виходячи з того, що виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті не суперечить законодавству, суд визначив заборгованість за кредитом і процентами в іноземній валюті. Суд враховував, що ПАТ КБ «ПриватБанк» на час укладення кредитного договору мав дозвіл на здійснення операцій з валютними цінностями.
Заборгованість за штрафами та пенею відсутня у зв`язку з зарахуванням грошових коштів, сплачених за умовами договору, які визнані недійсними, тому в цій частині первісного позову суд апеляційної інстанції відмовив.
Короткий зміст вимог касаційної скарги 
У березні 2021 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою на постанову Хмельницького апеляційного суду                           від  25 лютого 2021 року, просило її скасувати в частині незадоволених вимог первісного позову, передати справу в цій частині на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. 
Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
Касаційна скарга мотивована тим, що оскаржуване судове рішення є незаконним, ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права і порушенням норм процесуального права.
Суд апеляційної інстанції застосував норми права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 05 вересня 2018 року у справі № 630/266/15-ц, провадження № 61-8012св18, від 02 жовтня 2020 року у справі № 911/19/19, зокрема безпідставно відмовив у стягненні суми страхового платежу у розмірі                         2 485,13 дол. США. 
Ухвалою Хмельницького апеляційного суду від 15 вересня 2020 року призначено повторну судово-економічну експертизу у справі, проте суд апеляційної інстанції не надав належну правову оцінку висновку повторної судово-економічної експертизи від 24 грудня 2020 року № 3067. Експерт не включив до суми боргу страховий платіж у розмірі 2 485,13 дол. США, який вносився банком на рахунок страхової компанії на виконання підпунктів 2.1.3., 2.2.7 кредитного договору. Вказані операції підтверджуються меморіальними ордерами. 
Суду не надано доказів про сплату страхових премій самим ОСОБА_1 . Платежі проведені у гривні за курсом Національного Банку України відповідно до умов кредитного договору у перший операційний день банку, що спростовує висновки експерта в частині розбіжності сум у виписці із рахунку й меморіальних ордерах, а також в частині несвоєчасності зарахування коштів. 
Експерт безпідставно посилається на відсутність прострочення боргу, оскільки останнє погашення за кредитом відбулося 16 червня 2014 року, а до суду із позовом банку звернувся у листопаді 2014 року. Боржник вносив кошти на погашення кредиту несвоєчасно, 16 червня 2014 року припинив вносити платежі, проте експерт не нарахував неустойку (штраф та пеню). 
Суд апеляційної інстанції взяв до уваги висновок експерта як єдиний доказ на підтвердження розміру заборгованості за кредитом, проте не оцінив його на предмет достатності і взаємозв`язку з іншими доказами й положеннями кредитного договору.  
Безпідставним є висновок суду апеляційної інстанції, що заборгованість за штрафами та пенею відсутня у зв`язку із зарахуванням грошових коштів, сплачених за умовами договору, які визнані недійсними.
Аргументи інших учасників справи
Відзив на касаційну скаргу до Верховного Суду не надійшов. 
Рух справи в суді касаційної інстанції
Ухвалою Верховного Суду від 26 квітня 2021 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано матеріали справи.
У липні 2021 року справа надійшла до Верховного Суду.
Ухвалою Верховного Суду від 30 листопада 2022 року справу призначено до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у складі колегії з п`яти суддів.
Позиція Верховного Суду
Підстави відкриття касаційного провадження та межі розгляду справи
Відповідно до статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 411, частиною другою статті 414 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу. Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Касаційне провадження відкрито з підстав, передбачених пунктами 1, 4 частини другої статті 389, пунктом 1 частини третьої статті 411 ЦПК України. 
Верховний Суд переглядає оскаржуване судове рішення лише в частині відмови в первісному позові.
Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку про часткове задоволення касаційної скарги.
Фактичні обставини справи, встановлені судами
Суди встановили, що 25 квітня 2008 року  ПАТ КБ «ПриватБанк» та  ОСОБА_1 уклали кредитний договір, згідно з яким банк зобов`язався надати позичальникові кредитні кошти шляхом видачі готівки через касу чи/або перерахування на рахунок, зазначений у пункті 8.1 цього договору. Строк, вид кредиту, цілі, розмір кредиту, відсотків, винагород, розмір щомісячного платежу, період сплати, порядок погашення заборгованості за цим договором зазначені у розділі 8 договору.
Згідно з пунктом 8.1 кредитного договору банк зобов`язався надати позичальнику кредитні кошти на строк з 25 квітня 2008 року до 24 квітня                      2018 року включно у вигляді непоновлюваної лінії (далі - кредит) у розмірі                         52 576,00 дол. США на такі цілі: 50 000,00 дол. США на споживчі цілі шляхом видачі готівки через касу, 1 500,00 дол. США на сплату разової винагороди шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок банківської комісії,                                538,00 дол. США на сплату страхових платежів шляхом перерахування коштів на рахунок СК «Інгосстрах», відкритий у ПАТ КБ «ПриватБанк», а також у розмірі 5 380,00 дол. США на оплату страхових платежів у випадках і в порядку, передбачених пунктами 2.1.3, 2.2.7 цього договору, зі сплатою 12,96 % за користування кредитом відсотків на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 3 % від суми виданого кредиту у момент надання кредиту, винагороди за резервування ресурсів у розмірі 0,96 % річних від суми зарезервованих ресурсів, винагороди за проведення додаткового моніторингу згідно з пунктом 7.2 цього договору.
02 липня 2012 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено додаткову угоду № 1 до кредитного договору та пункт 8.1 кредитного договору викладено в іншій редакції.
Умовами додаткової угоди від 02 липня 2012 року № 1 до кредитного договору визначено, що банк зобов`язується надати позичальнику кредитні кошти на строк з 25 квітня 2008 року до 30 червня 2022 року включно у вигляді непоновлюваної лінії у розмірі 57 418,00 дол. США на такі цілі: ремонт і облаштування житла, а також у розмірі 5 380,00 дол. США на сплату страхових платежів у випадках і в порядку, передбачених пунктами 2.1.3, 2.2.7 цього договору, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 1,08 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагорода за надання фінансового інструменту у розмірі 3 % від суми виданого кредиту у момент надання кредиту, винагорода за резервування ресурсів у розмірі 0,96 % річних від суми зарезервованих ресурсів, винагорода за проведення додаткового моніторингу згідно з пунктом 6.2 даного договору. Щомісяця в період сплат позичальник повинен надавати банку кошти (щомісячний платіж) у сумі 609,98 доларів США для погашення заборгованості за кредитним договором, що складається із заборгованості за кредитом, відсотками, винагороди, комісії. Погашення кредиту провадиться в строки відповідно до графіка погашення кредиту (додаток № 1). Додаток № 1 (графік погашення кредиту) викладено в новій редакції, який є невід`ємною частиною додаткової угоди.
02 липня 2012 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 укладений договір поруки, згідно з яким поручитель ОСОБА_2 зобов`язалася відповідати перед кредитором за виконання ОСОБА_1 усіх зобов`язань, що виникли з кредитного договору від 25 квітня 2008 року та додаткової угоди № 1 від 02 липня 2012 року до кредитного договору, в повному обсязі.
Згідно з пунктом 12 договору поруки порука за цим договором припиняється після закінчення п`ять років з дня настання терміну повернення кредиту за кредитним договором.
Відповідно до висновку експерта Київської незалежної судово-експертної установи за результатами проведення судово-економічної експертизи                                 від 25 липня 2016 року № 1823 (том 1 а. с. 143-167) судовий експерт зазначив, зокрема, що в межах матеріалів встановив таке (пункт 1-3 підсумкової частини висновку): реальна процентна ставка (у процентах річних) на момент укладення кредитного договору від 25 квітня 2008 року № HMIBGA00009017 становить                 18,42 % та є вищою від визначеної додатком № 1 до договору реальної процентної ставки за користування кредитом 14,32 %; абсолютне значення подорожчання кредиту (у грошовому виразі) на момент укладення кредитного договору становить 54 198,44 дол. США (273 702,12 грн) та є вищим від визначених додатком № 1 до договору «сума % та винагород», що становить                                                    45 345,60 дол. США; щомісячні платежі (зокрема, заборгованість за кредитом, процентами за користування кредитом, комісією, страховими та іншими платежами), виходячи з базових умов, передбачених на момент укладення кредитного договору від 25 квітня 2008 року № HMIBGA00009017 становлять від 811,53 дол. США (4 098,23 грн) до 1 995,94 дол. США (10 079,50 грн)
Крім того, в дослідницькій частині висновку (арк. 13) вказується, що згідно з матеріалами оформлення банком інформації про умови кредитування та сукупну вартість кредиту (у вигляді реальної процентної ставки та абсолютного значення подорожчання кредиту) під час укладення кредитного договору                                   від 25 квітня 2008 року № HMIBGA00009017 виконано з недотриманням «Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 та Закону.
Також експерт зазначив (арк. 17 висновку), що він встановив документально необґрунтоване збільшення заборгованості за основним боргом (надання кредитних коштів) на загальну суму 3 985,13 дол. США.
Згідно з «Дослідженням розрахунку заборгованості за кредитним договором                    від 25 квітня 2008 року № HMIBGA00009017 (дол. США)», який є додатком 4 до висновку експерта, згідно з випискою банку позичальник сплатив платежі на загальну суму 54 843,60 дол. США (графа 18, стор. 6).
Суд апеляційної інстанції встановив, що станом на 10 жовтня 2014 року за висновком додаткової судово-економічної експертизи від 24 грудня 2020 року № 3067, проведеної за клопотанням представника ОСОБА_1 , ОСОБА_2 - ОСОБА_4 , заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором від 25 квітня 2008 року № НМІВGА00009017 становить в загальній сумі                                  26 210,49 дол. США, з яких заборгованість за кредитом - 24 875,26 дол. США, заборгованість за процентами за користування кредитом - 1 335,23 дол. США.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права 
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (стаття 526 ЦК України).
Відповідно до частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох і більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Згідно із частиною першою статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).
У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).
Відповідно до частини першої статті 546, 553, 572 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою, порукою, заставою.
Згідно з частиною першою статті 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.
Відповідно до частин першої, другої статті 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи плату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.
Звертаючись до суду з первісним позовом, ПАТ КБ «ПриватБанк» посилалося на те, що відповідачі зобов`язання за кредитним договором не виконують, у зв`язку з чим утворилась заборгованість, яку вони зобов`язані погасити.
Суд апеляційної інстанції, задовольнивши частково первісний позов, з урахуванням висновку судово-економічної експертизи від 24 грудня 2020 року                   № 3067, постанови Верховного Суду від 16 січня 2019 року, виходив з того, що позичальник свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконував, у зв`язку з чим утворилася заборгованість, яка станом на 10 жовтня 2014 року становить в загальній сумі 26 210,49 дол. США, з яких заборгованість за тілом кредиту - 24 875,26 дол. США, за відсотками -1 335,23 дол. США та підлягає стягненню з відповідачів.
Оцінивши доводи касаційної скарги, Верховний Суд виходить з такого.
Щодо стягнення страхового платежу
Згідно з пунктом 8.1 кредитного договору банк зобов`язався надати позичальнику кредитні кошти на строк з 25 квітня 2008 року до 24 квітня                      2018 року включно у вигляді непоновлюваної лінії у розмірі 52 576,00 дол. США, з яких 538,00 дол. США на сплату страхових платежів шляхом перерахування коштів на рахунок СК «Інгосстрах», відкритий у ПАТ КБ «ПриватБанк», а також 5 380,00 дол. США на оплату страхових платежів у випадках і в порядку, передбачених пунктами 2.1.3, 2.2.7 цього договору.
Відповідно до пункту 2.1.3 кредитного договору позичальник доручив банку щорічно перераховувати суму кредитних коштів, що необхідні для сплати страхових платежів на рахунки страхової компанії, у випадку, якщо позичальником не будуть надані документи, що підтверджують сплату страхових платежів. Сторони передбачили, що якщо кредит видано в іноземній валюті, то позичальник доручає банку одержати готівкою з каси банку суму іноземної валюти, необхідної для сплати чергового страхового платежу, здійснити продаж у касі банку готівкової іноземної валюти за курсом купівлі банку, отримані від продажу іноземної валюти кошти зарахувати від імені позичальника на сплату чергового страхового платежу. 
Згідно з пунктом 2.2.7 кредитного договору позичальник зобов`язався погасити суму кредиту, направлену на оплату чергового страхового платежу, і сплатити відсотки за його користування не пізніше 30 днів з дня перерахування банком страхового платежу. 
Експерт у висновку повторної судово-економічної експертизи від 24 грудня 2020 року № 3067 не включив до суми боргу страхові платежі у розмірі                      2 485,13 дол. США, які вносилися банком на рахунок страхової компанії на виконання підпунктів 2.1.3, 2.2.7 кредитного договору, посилаючись на відсутність доказів отримання вказаних коштів позичальником через касу банку, на розбіжність сум у виписці із рахунку й меморіальних ордерах, а також на несвоєчасність зарахування коштів.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).
Висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні (стаття 110 ЦПК України). 
Відповідно до статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції у своїй постанові має зазначати: встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини, а також обставини, встановлені судом апеляційної інстанції, і визначені відповідно до них правовідносини; б) доводи, за якими суд апеляційної інстанції погодився або не погодився з висновками суду першої інстанції; в) мотиви прийняття або відхилення кожного аргументу, викладеного учасниками справи в апеляційній скарзі та відзиві на апеляційну скаргу; г) чи були і ким порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси, за захистом яких особа звернулася до суду; ґ) висновки за результатами розгляду апеляційної скарги з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції.
Суд апеляційної інстанцій взяв до уваги висновок експерта як єдиний доказ розміру заборгованості за кредитом, не перевірив, чи підтверджують надані банком меморіальні ордери переказ коштів банком на рахунки страхової компанії та чи підлягає у такому випадку загальний розмір заборгованості за кредитом збільшенню на суму страхових платежів у розмірі 2 485,13 дол. США.
Верховний Суд зазначає, що можливість здійснювати банком страхові платежі за рахунок кредитної лінії сторони передбачили пунктами 2.1.3, 2.2.7 кредитного договору, банк здійснив страхові платежі у розмірі 2 485,13 дол. США, на підтвердження їх здійснення надав копії меморіальних ордерів, а докази про сплату страхових премій ОСОБА_1 відсутні. 
Верховний Суд у постанові від 05 вересня 2018 року у справі № 630/266/15-ц, провадження № 61-8012св18, погодившись з висновком суду апеляційної інстанції про збільшення розміру кредитної заборгованості на суму страхового платежу, дійшов висновку, що суду не було надано доказів зі сплати страхових премій позичальником відповідно до пункту 2.2.7 кредитного договору, проте які було сплачено ПАТ КБ «ПриватБанк» згідно з пунктами 8.1, 2.1.3, 2.27 кредитного договору, тому підлягають стягненню з позичальника.
У справі, яка переглядається, суд апеляційної інстанції мав врахувати правові  висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 05 вересня 2018 року у справі № 630/266/15-ц, оскільки правовідносини у справах є подібними.
Згідно з наданою банком заявою на отримання готівки, та вказана обставина відповідачем не заперечується, ОСОБА_1 отримав в касі банку готівкою                     50 000,00 доларів США (том 1, а. с.17).
Відповідно до укладених 25 квітня 2008 року між ОСОБА_1 як страхувальником та ЗАТ «Страхова компанія «ІНГОССТРАХ», як страховиком договорів страхування, вигодонабувачем за якими є позивач, сума страхового платежу за договором страхування майна № НMIBGA00009017 становить                          1 454,40 грн, а за договором особистого страхування № НMIBLK00009017 - 1 262,50 (том 1, а. с. 74-75).
Відповідно до пункту 10 умов договору страхування майна, цей договір діє                                      з 25 квітня 2008 року до 24 квітня 2009 року, діє 12 місяців і щорічно лонгується на такий же строк-до повного погашення заборгованості - у разі сплати наступних страхових платежів, та набуває чинності з моменту надходження повної суми відповідної частки страхового платежу.
Згідно з пунктом 11 умов договору особистого страхування, він діє                                      з 25 квітня 2008 року до 24 квітня 2009 року, діє 12 місяців і щорічно лонгується на такий же строк-до повного погашення заборгованості - у разі сплати наступних страхових платежів, та набуває чинності з моменту надходження повної суми відповідної частки страхового платежу.
Згідно з встановленими судами обставинами ОСОБА_1 отримав у банку кредитні кошти на загальну суму 50 000,00 дол. США , відповідно до пункту 2.1.3 кредитного договору доручив банку щорічно перераховувати суму кредитних коштів, що необхідні для сплати страхових платежів на рахунки страхової компанії, у випадку, якщо позичальником не будуть надані документи, що підтверджують сплату страхових платежів.
Надані банком копії меморіальних ордерів, на виконання умов кредитного                                         і договорів страхування, на вказані в договорах страхування реквізити                            ЗАТ «Страхова компанія ІНГОССТРАХ», підтверджують сплату страхових платежів (том 1, а. с. 84-98)
Доказів, які б підтверджували сплату вказаних страхових премій, відповідно до статті 81 ЦПК України ОСОБА_1 не надав.
Отже, вказані обставини справи та вимоги пунктів 8.1, 2.1.3, 2.2.7 кредитного договору щодо надання кредиту саме на умовах поновлюваної лінії, зобов`язання банку сплачувати страхові премії у разі ненадання ОСОБА_1 документів, які підтверджують таку сплату особисто ним, свідчать про те, що розмір отриманих позичальником кредитних коштів збільшився на 2 485,13 дол. США.
Отже, постанова суду апеляційної інстанції в частині стягнення заборгованості підлягає зміні, шляхом збільшення розміру заборгованості, яка підлягає стягненню на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» з  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,                   а саме з 26 210,49 дол. США до 28 695,62 дол. США.
Щодо доводів касаційної скарги про необхідність стягнення штрафу і пені, то Верховний Суд зазначає, що право особи на оскарження судового рішення є однією із складових права на справедливий суд, що гарантується статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та Конституцією України. Водночас згідно з цивільним процесуальним законом оскарження судового рішення в суді касаційної інстанції вимагає від заявника належного обґрунтування касаційної скарги. 
З урахуванням встановлених судом апеляційної інстанції обставин позивач не обґрунтував розмір штрафу і пені, які підлягають стягненню з відповідачів, не виклав достатні аргументи на спростування висновків суду про відмову в позові в цій частині,  обмежившись посиланням на пункти 6.4, 8.4. кредитного договору, отже, відсутні підстави для скасування оскаржуваного рішення в цій частині. 
Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги
Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Згідно з частинами першою - третьою статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення лише за умови, якщо це порушення призвело до ухвалення незаконного рішення.
Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.
Перевіривши в межах касаційної скарги правильність застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права, Верховний Суд вважає за необхідне касаційну скаргу задовольнити частково, постанову суду апеляційної інстанції в частині позовних вимог про стягнення суми заборгованості змінити, шляхом збільшення її розміру на суму страхового платежу, в іншій частині постанову суду апеляційної інстанції залишити без змін.
Керуючись статтями 400, 409, 410, 412, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк»  задовольнити частково.
Постанову Хмельницького апеляційного суду від 25 лютого 2021 року в частині позовних вимог про стягнення заборгованості змінити, шляхом збільшення розміру заборгованості, яка підлягає стягненню на користь Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» з  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , а саме з 26 210 (двадцять шість тисяч двісті десять) доларів США 49 центів до 28 695 (двадцять вісім тисяч шістсот дев`яносто п`ять) доларів США 62 центів.
В іншій частині постанову Хмельницького апеляційного суду від 25 лютого 2021 рокузалишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий                                                                                     О. В. Ступак
Судді:                                                                                                І. Ю. Гулейков
                                                                                                            А. С. Олійник 
                                                                                                            Г. І. Усик
                                                                                                            В. В. Яремко