Постанова                                              
Іменем України
01 лютого 2023 року 
м. Київ
справа № 718/2403/15-ц
провадження № 61-11667св22
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Фаловської І. М. (суддя-доповідач),
суддів: Карпенко С. О., Мартєва С. Ю., Сердюка В. В., Стрільчука В. А.,
учасники справи:
заявник (боржник) - ОСОБА_1 ,
суб`єкт оскарження - старший державний виконавець Кіцманського відділу державної виконавчої служби у Чернівецькому районі Чернівецької області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції         (м. Івано-Франківськ) Шивкеник Наталія Євгенівна, 
стягувач - Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Чернівецького апеляційного суду від 26 вересня 2022 року у складі колегії суддів: Владичана А. І., Литвинюк І. М., Височанської Н. К.,
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог
29 липня 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду із скаргою на дії (бездіяльність) старшого державного виконавця Кіцманського відділу державної виконавчої служби у Чернівецькому районі Чернівецької області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції        (м. Івано-Франківськ) (далі - Кіцманський ВДВС у Чернівецькому районі Чернівецької області ПЗМУ Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ)) Шивкеник Н. Є. 
Свої вимоги обґрунтовувала тим, що рішенням Кіцманського районного суду Чернівецької області від 24 травня 2016 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») до ОСОБА_2 та ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ПАТ КБ «Приватбанк», третя особа - ОСОБА_2 , про визнання зобов`язань за договором поруки припиненими, зустрічним позовом ОСОБА_2 до        ПАТ КБ «Приватбанк», третя особа - ОСОБА_1 , про захист прав споживачів та визнання правочинів недійсними (справа № 718/2403/15-ц), яке набрало законної сили, стягнено солідарно з ОСОБА_2 та          ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 26 червня 2007 року в сумі 40972,25 дол. США, що за курсом Національного банку України (далі - НБУ) складає 872 299,20 грн.
Стягнено солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» 13 084,49 грн судового збору.
Ухвалою Кіцманського районного суду Чернівецької області від 03 березня 2022 року у справі № 718/2403/15-ц заяву представника Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «Приват Банк»), яке є правонаступником ПАТ КБ «ПриватБанк», ОСОБА_3 про поновлення строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання та видачу дубліката виконавчого листа задоволено.
Видано дублікат виконавчого листа по справі № 718/2403/15, який виданий        06 лютого 2017 року Кіцманським районним судом Чернівецької області, про стягнення солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь             ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за кредитним договором в сумі            40 972,25 дол. США, що за курсом НБУ складає 872 299,20 грн.
Стягнено солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» - 13 084,49 грн судового збору.
Поновлено пропущений строк для пред`явлення до виконання дублікату виконавчого листа в цивільній справі № 718/2403/150-ц.
На підставі дублікату виконавчого листа від 18 березня 2022 року, який виданий Кіцманським районним судом Чернівецької області, 13 червня   2022 року старшим державним виконавцем Кіцманського ВДВС у Чернівецькому районі Чернівецької області ПЗМУ Міністерства юстиції        (м. Івано-Франківськ) Шивкеник Н. Є. відкрито виконавче провадження       № 69212668 (далі - ВП № 69212668) про стягнення солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» 13 084,49 грн судового збору.
Постановою про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 28 червня 2022 року звернено стягнення на доходи боржника ОСОБА_1 , що отримує дохід у філії «Пасажирська компанія» Акціонерного товариства «Українська залізниця» (далі - філія «Пасажирська компанія» АТ «Укрзалізниця».
Заявниця зазначає, що єдиним джерелом її доходів є заробітна плата, яку вона отримує як працівник філії «Пасажирська компанія»                                 АТ «Укрзалізниця». Внаслідок примусового стягнення коштів за рахунок заробітної плати вона може залишитися без засобів до існування.
Крім того, державний виконавець не врахувала, що 26 березня 2022 року набрав чинності Закон України від 15 березня 2022 року № 2129-ІХ «Про внесення зміни до розділу ХІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про виконавче провадження»», яким розділ ХІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про виконавче провадження» доповнено пунктом 10-2, за змістом якого тимчасово, на період до припинення або скасування воєнного стану на території України, зокрема, припиняється звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника (крім рішень про стягнення аліментів та рішень, боржниками за якими є громадяни Російської Федерації); визначені цим Законом строки перериваються та встановлюються з дня припинення або скасування воєнного стану.
Також заявниця вказує, що постанову державного виконавця від 28 червня 2022 року вона не отримувала, а дізналася про наявність цієї постанови від роботодавця.
Ураховуючи викладене, ОСОБА_1 просила поновити строк подання скарги на дії (бездіяльність) старшого державного виконавця Кіцманського ВДВС у Чернівецькому районі Чернівецької області ПЗМУ Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Шивкеник Н. Є.; визнати дії старшого державного виконавця Кіцманського ВДВС у Чернівецькому районі Чернівецької області ПЗМУ Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Шивкеник Н. Є. щодо стягнення коштів із заробітної плати ОСОБА_1 протиправними; скасувати постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 28 червня 2022 року, прийняту старшим державним виконавцем Кіцманського ВДВС у Чернівецькому районі Чернівецької області ПЗМУ Міністерства юстиції        (м. Івано-Франківськ) Шивкеник Н. Є. щодо стягнення коштів із заробітної плати ОСОБА_1 в сумі 14 642,93 грн.       
Короткий зміст судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій, мотиви їх прийняття 
Ухвалою Кіцманського районного суду Чернівецької області від 11 серпня 2022 року скаргу ОСОБА_1 задоволено.
Визнано дії старшого державного виконавця Кіцманського ВДВС у Чернівецькому районі Чернівецької області ПЗМУ Міністерства юстиції        (м. Івано-Франківськ) Шивкеник Н. Є. щодо стягнення із заробітної плати ОСОБА_1 коштів протиправними.
Скасовано постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 28 червня 2022 року ВП № 69212668, прийняту старшим державним виконавцем Кіцманського ВДВС у Чернівецькому районі Чернівецької області ПЗМУ Міністерства юстиції         (м. Івано-Франківськ) Шивкеник Н. Є. щодо стягнення із заробітної плати ОСОБА_1 коштів в сумі 14 642,93 грн. 
Суд першої інстанції виходив з того, що дії, спрямовані на звернення стягнення, в тому числі на заробітну плату боржника, не можуть і не повинні позбавляти боржника засобів до існування та можливості утримувати свою сім`ю.
Рахунки, які передбачені для виплати заробітної плати, є рахунками зі спеціальним режимом, на які, відповідно до вимог законодавства, виконавчою службою арешт не накладається.
Державний виконавець вказані обставини не взяв до уваги, внаслідок чого звернено стягнення на дохід боржника (заробітну плату), який вона отримує у філії «Пасажирська компанія» АТ «Укрзалізниця». При цьому, арешт, накладений державним виконавцем, знято не було. 
Не погодившись з вказаним рішенням суду першої інстанції, АТ КБ «ПриватБанк» (стягувач) оскаржило його в апеляційному порядку.
Постановою Чернівецького апеляційного суду від 26 вересня 2022 року апеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» задоволено, ухвалу Кіцманського районного суду Чернівецької області від 11серпня 2022 року скасовано.
У задоволенні скарги ОСОБА_1 відмовлено.
Вирішено питання про розподіл судових витрат. 
Постанова апеляційного суду мотивована тим, що ухвала суду першої інстанції постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права.
Задовольняючи скаргу ОСОБА_1 суд першої інстанції виходив з того, що накладення арешту на рахунок боржника, який призначений також і для виплати заробітної плати, є неправомірним, оскільки рахунки, які передбачені для виплати заробітної плати, є рахунками зі спеціальним режимом, на які виконавчою службою арешт не накладається.
Проте, звертаючись до суду за захистом свого порушеного права          ОСОБА_1 просила скасувати постанову державного виконавця про звернення стягнення на заробітну плату та не оскаржувала постанову про арешт коштів боржника.
Таким чином, суд першої інстанції вийшов за межі заявлених ОСОБА_1 вимог.
Обґрунтовуючи скаргу на дії (бездіяльність) державного виконавця     Кравчук І. В. посилалася на те, що внаслідок прийняття оскаржуваної постанови про звернення стягнення на заробітну плату її як боржника залишено без засобів до існування.
ОСОБА_1 не доведено, що відрахування із заробітної плати проводиться у розмірі, який унеможливлює утримання її та її сім`ї, а також що таке відрахування взагалі проводиться. 
ОСОБА_1 не надано доказів щодо неправомірності дій державного виконавця та незаконності оскаржуваної постанови державного виконавця від 28 червня 2022 року.
Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги, позиції інших учасників справи
У касаційній скарзі ОСОБА_1  просить скасувати постанову суду апеляційної інстанції, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.
Касаційна скарга мотивована тим, що суд не повно з`ясував усі фактичні обставини справи, не дослідив і не надав належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам, не сприяв повному, об`єктивному та неупередженому її розгляду.
Суд апеляційної інстанції не надав оцінки тому, що заробітна плата, яку отримує ОСОБА_1 у філії «Пасажирська компанія» АТ «Укрзалізниця», є єдиним джерелом доходу, у зв`язку з чим дії державного виконавця щодо винесення постанови про звернення стягнення на заробітну плату є протиправними.
Крім того, сума, яка вказана до стягнення, встановлена без урахування факту вилученого автомобіля в рахунок погашення боргу.
Суд не звернув увагу, що Законом Українивід 15 березня 2022 року               № 2129-ІХ «Про внесення зміни до розділу ХІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про виконавче провадження»», який набрав чинності 26 березня 2022 року, припинено звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника (крім рішень про стягнення аліментів та рішень, боржниками за якими є громадяни Російської Федерації) на період до припинення або скасування воєнного стану на території України.
Частиною другою статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.
Якщо виконанню підлягає рішення іншого органу (не суду) і відсутній спеціальний закон, що передбачає порядок оскарження рішень, дій чи бездіяльності виконавця та посадових осіб органів ДВС, у такому випадку вони підлягають оскарженню у порядку адміністративного судочинства.
В разі, якщо законом встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби, то це виключає юрисдикцію адміністративних судів у такій категорії справ (постанови Верховного Суду України від 16 березня 2016 року у справі № 6-30цс16, від 16 листопада       2016 року у справі № 6-931цс16).  
У постановах Верховного Суду України від 07 червня 2016 року у справі        № 21-3280ас15, від 22 лютого 2017 року у справі № 6-2946цс16 зроблено висновок, що скарга на дії (бездіяльність) державного виконавця в процедурі примусового виконання вироку суду, яким задоволено цивільний позов, не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства, оскільки такий спір має розглядатися в порядку цивільного судочинства судом, який видав виконавчий документ.
Інші учасники судового процесу не скористались правом подати відзив на касаційну скаргу, заперечень щодо її вимог і змісту до суду не направили. 
Рух справи у суді касаційної інстанції
Ухвалою Верховного Суду від 22 грудня 2022 року поновлено ОСОБА_1 строк на касаційне оскарження постанови Чернівецького апеляційного суду від 26 вересня 2022 року, відкрито касаційне провадження у справі та витребувано цивільну справу з Кіцманського районного суду Чернівецької області.
У січні 2023 року справа надійшла до Верховного Суду.
Ухвалою Верховного Суду від 20 січня 2023 року справу призначено до судового розгляду.
Фактичні обставини справи, встановлені судами
Суди встановили, що рішенням Кіцманського районного суду Чернівецької області від 24 травня 2016 року у справі за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_2 та ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ПАТ КБ «Приватбанк», третя особа - ОСОБА_2 , про визнання зобов`язань за договором поруки припиненими, зустрічним позовом ОСОБА_2 до ПАТ КБ «Приватбанк», третя особа - ОСОБА_1 , про захист прав споживачів та визнання правочинів недійсними (справа      № 718/2403/15-ц), яке набрало законної сили, позов ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_2 та ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено. 
Стягнено солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 26 червня       2007 року в сумі 40972,25 дол. США, що за курсом НБУ складає                    872 299,20 грн.
Стягнено солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» 13 084,49 грн судового збору.
У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до ПАТ КБ «ПриватБанк», третя особа - ОСОБА_2 , про визнання зобов`язань за договором поруки припиненими та зустрічного позову ОСОБА_2 до ПАТ КБ «Приватбанк», третя особа - ОСОБА_1 , про захист прав споживачів та визнання правочинів недійсними - відмовлено.
Ухвалою Кіцманського районного суду Чернівецької області від 03 березня 2022 року, що набрала законної сили, у справі № 718/2403/15-ц заяву представника АТ КБ «Приват Банк», яке є правонаступником ПАТ КБ «ПриватБанк», ОСОБА_3 про поновлення строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання та видачу дубліката виконавчого листа задоволено.
Видано дублікат виконавчого листа по справі № 718/2403/15, який виданий        06 лютого 2017 року Кіцманським районним судом Чернівецької області, про стягнення солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь             ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за кредитним договором в сумі            40 972,25 дол. США, що за курсом НБУ складає 872 299,20 грн.
Стягнено солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» - 13 084,49 грн судового збору.
Поновлено пропущений строк для пред`явлення до виконання дублікату виконавчого листа в цивільній справі № 718/2403/150-ц.
13 червня 2022 року старший державний виконавець Кіцманського ВДВС у Чернівецькому районі Чернівецької області ПЗМУ Міністерства юстиції         (м. Івано-Франківськ) Шивкеник Н. Є. винесла постанову про відкриття виконавчого провадження (ВП № 69212668) про стягнення солідарно з ОСОБА_4 та ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» 13 084,49 грн судового збору.
Постановою старшого державного виконавця Кіцманського ВДВС у Чернівецькому районі Чернівецької області ПЗМУ Міністерства юстиції       (м. Івано-Франківськ) Шивкеник Н. Є. від 13 червня 2022 року у                      ВП № 69212668 стягнуто з боржника ОСОБА_1 виконавчий збір у розмірі 1 308,44 грн.
Постановою старшого державного виконавця Кіцманського ВДВС у Чернівецькому районі Чернівецької області ПЗМУ Міністерства юстиції       (м. Івано-Франківськ) Шивкеник Н. Є. від 13 червня 2022 року у                       ВП № 69212668 визначено для боржника ОСОБА_1 суму мінімальних витрат виконавчого провадження у розмірі 250 грн. 
13 червня 2022 року старший державний виконавець Кіцманського ВДВС у Чернівецькому районі Чернівецької області ПЗМУ Міністерства юстиції       (м. Івано-Франківськ) Шивкеник Н. Є. винесла постанову про арешт коштів боржника (ВП № 69212668), якою накладено арешт на грошові кошти, що містяться на відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонені законом.
28 червня 2022 року старший державний виконавець Кіцманського ВДВС у Чернівецькому районі Чернівецької області ПЗМУ Міністерства юстиції         (м. Івано-Франківськ) Шивкеник Н. Є. винесла постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію стипендію та інші доходи боржника у ВП № 69212668, за змістом якої у рахунок виконання судового рішення про стягнення судового збору у розмірі 13 084,49 грн звернуто стягнення на дохід боржника ОСОБА_1 , який вона отримує у філії «Пасажирська компанія» АТ «Укрзалізниця». Зазначено, що відрахування із доходів боржника на користь стягувача відповідно до чинного законодавства слід здійснювати у розмірі 20 % до виплати загальної суми боргу 14 642,93 грн.
Позиція Верховного Суду
Відповідно до частини третьої статті 3 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно з пунктом 2 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку ухвали суду першої інстанції, вказані у пунктах 3, 6, 7, 15, 16, 22, 23, 27, 28, 30, 32 частини першої статті 353 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку, зокрема ухвали суду першої інстанції щодо розгляду скарг на дії (бездіяльність) органів державної виконавчої служби, приватного виконавця.
Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Касаційна скарга  підлягає задоволенню частково з таких підстав.
Відповідно до частини першої статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
Згідно з частинами першою, другою статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Касаційні скарги на ухвали судів першої чи апеляційної інстанцій розглядаються у порядку, передбаченому для розгляду касаційних скарг на рішення суду першої інстанції, постанови суду апеляційної інстанції (частина третя статті 406 ЦПК України).
Частинами першою, другою, п`ятою статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій не відповідають.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Задовольняючи скаргу ОСОБА_1 , суд першої інстанції зазначив, що дії державного виконавця щодо звернення стягнення на заробітну плату боржника є протиправними, оскільки на рахунки, які передбачені для виплати заробітної плати, виконавчою службою не накладається арешт.
Відмовляючи ОСОБА_1 у задоволенні скарги на дії (бездіяльність) державного виконавця, суд апеляційної інстанції виходив із недоведеності заявником обставин, на які вона посилалася як на підставу своїх вимог. 
Натомість Верховний Суд не погоджується з такими висновками судів попередніх інстанцій, враховуючи наступне.
Щодо оскарження постанови державного виконавця про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника в частині стягнення виконавчого збору та витрат виконавчого провадження 
Відповідно до пункту 5 частини першої статті 3 Закону України «Про виконавче провадження», у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, постанови державних виконавців про стягнення виконавчого збору, постанови державних виконавців чи приватних виконавців про стягнення витрат виконавчого провадження, про накладення штрафу, постанови приватних виконавців про стягнення основної винагороди є виконавчими документами.
Згідно з частиною другою статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.
У постановах Великої Палати Верховного Суду від 18 грудня 2019 року у справі № 759/15553/14-ц (провадження № 14-579цс19), від 19 лютого       2020 року у справі № 382/389/17 (провадження № 11-1009апп19)  вказано, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи з приводу оскарження постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, прийнятих у виконавчих провадженнях щодо примусового виконання усіх виконавчих документів, незалежно від того, яким органом, у тому числі судом якої юрисдикції, вони видані.
До юрисдикції адміністративних судів належать також справи про оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби, прийнятих (вчинених, допущених) під час примусового виконання постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, як виконавчих документів в окремому виконавчому провадженні. 
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 06 червня 2018 року у справі № 127/9870/16-ц (провадження № 14-166цс18), від 06 червня 2018 року у справі                         № 921/16/14-г/15 (провадження № 12-93гс18), від 20 вересня 2018 року у справі № 821/872/17 (провадження № 11-734апп18), від 17 жовтня 2018 року у справі № 826/5195/17 (провадження № 11-801апп18), від 28 листопада 2018 року у справі № 2-01575/11 (провадження № 14-425цс18), від 16 січня 2019 року у справі № 279/3458/17-ц (провадження № 14-543цс18),                 від 09 жовтня 2019 року у справі № 758/201/17 (провадження                          № 14-468цс19).
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26 жовтня 2022 року у справі № 229/1026/21 (провадження № 14-205цс21) зазначила, що оскарження рішень, дій або бездіяльності державних, приватних виконавців, посадових осіб органів державної виконавчої служби в процедурі виконання рішень судів, за винятком рішень щодо виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу здійснюється до суду, який ухвалив судове рішення. Оскарження рішень, дій або бездіяльності державних, приватних виконавців, посадових осіб органів державної виконавчої служби в процедурі виконання рішень інших органів, у тому числі щодо виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу як виконавчих документів в окремому виконавчому провадженні, здійснюється до судів адміністративної юрисдикції.
Отже, Велика Палата Верховного Суду у своїх постановах неодноразово робила висновок про те, що спір з приводу оскарження постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, прийнятої під час дії Закону України «Про виконавче провадження», підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства незалежно від того, яким органом, у тому числі судом якої юрисдикції, було видано виконавчий документ, що знаходився на примусовому виконанні у державного виконавця.
Звертаючись до суду із скаргою, ОСОБА_1 просила скасувати постанову державного виконавця від 28 червня 2022 року, якою у рахунок стягнення з боржника судового збору у розмірі 13 084,49 грн звернено стягнення на заробітну плату, яку вона отримує в філії «Пасажирська компанія»                 АТ «Укрзалізниця», та постановлено здійснювати відрахування із її доходів на користь стягувача у розмірі 20 % до виплати загальної суми боргу             14 642,93 грн (а. с. 4).
В матеріалах справи містяться постанови державного виконавця                 від 13 червня 2022 року у ВП № 69212668 про стягнення з боржника   ОСОБА_1 виконавчого збору у розмірі 1 308,44 грн, а також мінімальних витрат виконавчого провадження у розмірі 250 грн (а. с. 33, 34).
У постанові державного виконавця від 28 червня 2022 року у                            ВП № 69212668, яку оскаржує Кравчук І. В., постановлено здійснювати відрахування із її доходів у розмірі 20 % до виплати загальної суми боргу у розмірі 14 642,93 грн, який складається з: судового збору - 13 084,49 грн, щодо стягнення якого відкрито виконавче провадження, виконавчого збору - 1 308,44 грн, згідно з постановою державного виконавця від 13 червня 2022 року, мінімальних витрат виконавчого провадження - 250 грн, згідно з постановою державного виконавця від 13 червня 2022 року.    
Тобто, оскаржуваною постановою державного виконавця стягнуто, в тому числі, виконавчий збір та витрати виконавчого провадження.
Таким чином, скарга ОСОБА_1 про визнання дій державного виконавця протиправними та скасування постанови про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника у                          ВП № 69212668 від 28 червня 2022 року містить, в тому числі, і незгоду зі стягненням виконавчого збору та витрат виконавчого провадження, тому скарга в цій частині не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, та має розглядатися в порядку адміністративного судочинства. 
Подібний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 12 січня    2023 року у справі № 161/12311/14-ц (провадження № 61-10521св22).
Виходячи з положень вищезазначених норм права, суди першої та  апеляційної інстанцій, розглянувши справу в частині визнання дій державного виконавця протиправними та скасування постанови                   від 28 червня 2022 року щодо стягнення виконавчого збору та витрат виконавчого провадження у порядку цивільного судочинства, діяли не як суд, встановлений законом.
Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен при вирішенні спору щодо його цивільних прав та обов`язків має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Поняття «суд, встановлений законом» включає в себе, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.
Важливість визначення юрисдикції підтверджується як закріпленням у Конституції України принципу верховенства права, окремими елементами якого є законність, правова визначеність та доступ до правосуддя, так і прецедентною практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ).
У рішенні від 20 липня 2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України», заяви № 29458/04 та № 29465/04, ЄСПЛ указав, що фраза «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу існування суду, але й на дотримання таким судом норм, які регулюють його діяльність. У рішенні в справі «Занд проти Австрії», заява № 7360/76,      ЄСПЛ висловив думку, що термін «судом, встановленим законом» у        пункті 1 статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів».
Порушення правил юрисдикції є підставами для скасування рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанцій в частині визнання дій державного виконавця протиправними та скасування постанови від 28 червня 2022 року щодо стягнення виконавчого збору та витрат виконавчого провадження.
Порушення правил юрисдикції цивільних судів, визначених статтею 19 ЦПК України, є обов`язковою підставою для скасування судових рішень із закриттям провадження незалежно від доводів касаційної скарги (постанова Великої Палати Верховного Суду від 05 лютого 2020 року у справі № 2а-15020/11/2670 (провадження № 11-169апп19)).  
Не заслуговують на увагу посилання в касаційній скарзі на постанови Верховного Суду України від 16 березня 2016 року у справі № 6-30цс16,        від 07 червня 2016 року у справі № 21-3280ас15, від 16 листопада 2016 року у справі № 6-931цс16, від 22 лютого 2017 року у справі № 6-2946цс16, в яких зазначено, що спір має розглядатися в порядку цивільного судочинства судом, який видав виконавчий документ, оскільки саме законом встановлено такий порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби, що виключає юрисдикцію адміністративних судів у такій категорії справ.
Висновок, викладений у зазначених постановах, не підлягає застосуванню до спірних правовідносин, оскільки Велика Палата Верховного Суду неодноразово викладала інший висновок щодо правильного застосування норм процесуального права у спірних правовідносинах, зокрема, у постанові від 26 жовтня 2022 року у справі № 229/1026/21 (провадження                        № 14-205цс21).
Практика Верховного Суду щодо вказаного питання є усталеною, що підтверджується постановою Верховного Суду від 12 січня 2023 року у справі № 161/12311/14-ц (провадження № 61-10521св22). 
Суди під час вирішення тотожних спорів мають враховувати саме останню правову позицію Верховного Суду (постанова Великої Палати Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі № 755/10947/17 (провадження                № 14-435цс18).
Щодо визнання дій державного виконавця протиправними, скасування постанови державного виконавця про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника в іншій частині 
Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно зі статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Частиною першою, пунктом 1 частини другої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.
За змістом статті 48 Закону України «Про виконавче провадження» стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах. У разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення невідкладно звертається також на належне боржнику інше майно, крім майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення. Звернення стягнення на майно боржника не зупиняє звернення стягнення на кошти боржника. Боржник має право запропонувати види майна чи предмети, які необхідно реалізувати в першу чергу. Черговість стягнення на кошти та інше майно боржника остаточно визначається виконавцем.
Аналіз змісту наведеної статті дає підстави для висновку, що законодавець чітко розрізняє різні види майна божника, на яке може бути звернуто стягнення, а також встановлює послідовність звернення: кошти готівкові, кошти та інші цінності на рахунках, інше майно.  
Відповідно до частин першої та другої статті 68 Закону України «Про виконавче провадження» стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника звертається: 1) у разі відсутності в боржника коштів на рахунках у банках чи інших фінансових установах, 2) відсутності чи недостатності майна боржника для покриття в повному обсязі належних до стягнення сум, 3) у разі виконання рішень про стягнення періодичних платежів, зокрема аліментів. За іншими виконавчими документами виконавець має право звернути стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника без застосування заходів примусового звернення стягнення на майно боржника - за письмовою заявою стягувача або за виконавчими документами, сума стягнення за якими не перевищує п`яти мінімальних розмірів заробітної плати.
Зазначена норма права визначає кошти, що складають заробітну плату як особливий об`єкт, на який може бути звернуто стягнення на виконання виконавчого документа, та обмежує таке стягнення відсутністю інших коштів та/або об`єктів для стягнення, видами боргових зобов`язань (періодичні платежі) та сумою стягнення.
Подібний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 квітня 2022 року у справі № 756/8815/20 (провадження № 14-218цс21).
Отже, заробітна плата боржника визначена як джерело доходу боржника, на яке може бути звернуто стягнення у разі відсутності в боржника коштів на рахунках у банках чи інших фінансових установах, відсутності чи недостатності майна боржника для покриття в повному обсязі належних до стягнення сум, а також у разі виконання рішень про стягнення періодичних платежів.  
Виконавець проводить перевірку майнового стану боржника у 10-денний строк з дня відкриття виконавчого провадження. У подальшому така перевірка проводиться виконавцем не рідше ніж один раз на два тижні - щодо виявлення рахунків боржника, не рідше ніж один раз на три місяці - щодо виявлення нерухомого та рухомого майна боржника та його майнових прав, отримання інформації про доходи боржника (частина восьма статті 48 Закону України «Про виконавче провадження», у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).
У касаційній скарзі ОСОБА_1 зазначила, що сума, яка вказана до стягнення в постанові державного виконавця від 28 червня 2022 року й звернуто стягнення на заробітну плату, визначена без урахування вартості вилученого автомобіля в рахунок погашення основного боргу.
Вирішуючи спір, суди попередніх інстанцій належним чином не дослідили чи були відсутні у ОСОБА_1 інші кошти на рахунках у банках чи інших фінансових установах, окрім заробітної плати, наявність чи відсутність іншого нерухомого майна, зокрема автомобіля, на яке можна було звернути стягнення задля покриття в повному обсязі її заборгованості, не з`ясували чи проводив державний виконавець перевірки майнового стану боржника з періодичністю, встановленою частиною восьмою статті 48 Закону України «Про виконавче провадження», у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин.
Згідно з пунктом 5 частини третьої статті 2 ЦПК України основною засадою (принципом) цивільного судочинства є, зокрема, диспозитивність.
Застосовуючи принцип диспозитивності, закріплений у статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Частинами першою, третьою статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим та має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Відповідно частини другої статті 264 ЦПК України при ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.
Виходячи з викладеного, принцип диспозитивності покладає на суд обов`язок вирішувати лише ті питання, про вирішення яких його просять учасники спірних правовідносин. Формування змісту та обсягу позовних вимог є диспозитивним правом позивача та позов має чітко виражену ціль, яка втілюється у формі позовних вимог, що їх викладає позивач у позовній заяві.
Отже, кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, а також предмет та підстави позову, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів. Суд не може вийти за межі позовних вимог та в порушення принципу диспозитивності самостійно обирати правову підставу та предмет позову.
Відповідно, право особи звернутися до суду з самостійно визначеними позовними вимогами узгоджується з обов`язком суду здійснити розгляд справи в межах таких вимог.
Звертаючись до суду із скаргою на дії державного виконавця Кравчук І. В. посилалась, в тому числі, на те, що з 26 березня 2022 року (день набрання чинності Законом України від 15 березня 2022 року № 2129-ІХ «Про внесення зміни до розділу ХІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про виконавче провадження»», яким розділ ХІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про виконавче провадження» доповнено пунктом 10-2), тимчасово, на період до припинення або скасування воєнного стану на території України, припинено звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника (крім рішень про стягнення аліментів та рішень, боржниками за якими є громадяни Російської Федерації).
У рішенні ЄСПЛ у справі «Кузнєцов та інші проти Російської Федерації» зазначено, що одним із завдань вмотивованого рішення є продемонструвати сторонам, що вони були почуті, вмотивоване рішення дає можливість стороні апелювати проти нього, нарівні з можливістю перегляду рішення судом апеляційної інстанції. Така позиція є усталеною у практиці ЄСПЛ (рішення у справах «Серявін та інші проти України», «Проніна проти України») і з неї випливає, що ігнорування судом доречних аргументів сторони є порушенням статті 6 Конвенції.
Суди попередніх інстанцій не виклали в судових рішеннях в достатній мірі мотиви, на яких вони базуються, адже право на захист може вважатися ефективним тільки тоді, якщо зауваження сторін насправді «заслухані», тобто належним чином судом вивчені усі їх доводи, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення ЄСПЛ у справах «Мала проти України»; «Суомінен проти Фінляндії»).
У справі, яка переглядається, суди попередніх інстанцій не встановили обставини, якими ОСОБА_1 обґрунтовувала свої вимоги, не надали їм оцінки, хоча повинні були врахувати та надати належну оцінку доводам ОСОБА_1 , викладеним у скарзі. 
При новому розгляді справи суду слід врахувати також наступне.
Згідно зі статтею 449 ЦПК України скаргу може бути подано до суду: а) у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи; б) у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій. Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.
Частиною п`ятою статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що рішення та дії виконавця, посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені протягом 10 робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів.
Аналіз статті 449 ЦПК України та частини п`ятої статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» свідчить про те, що перебіг десятиденного строку для оскарження рішення, дій чи бездіяльності виконавця починається з наступного дня після настання події, з якою пов`язано його початок, тобто після фактичної або можливої обізнаності особи про порушення її прав і свобод.
З`ясування обставин дотримання заявником процесуального строку на звернення до суду зі скаргою на дії чи бездіяльність державного виконавця, наявності клопотання про поновлення зазначеного строку та поважних причин для його поновлення має важливе значення, оскільки правовим наслідком недотримання встановленого законом строку звернення із скаргою на дії чи бездіяльність державного виконавця, відсутності клопотання про поновлення зазначеного строку та поважності причин для його поновлення, є залишення скарги без розгляду та повернення її заявникові.
За загальним правилом строки на подання скарги є процесуальними, можуть бути поновлені за наявності поважних для цього причин за заявою заявника, яка подається одночасно зі скаргою або викладається у скарзі у вигляді клопотання. При вирішенні питання про поновлення строку на подання скарги на рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби суд має виходити з того, що у відповідному законодавстві не міститься перелік таких поважних причин, їх з`ясовують у кожному конкретному випадку залежно від обставин справи. Якщо скаргу подано з пропуском строку, встановленого законом, та відсутнє клопотання про його поновлення, або відсутні докази поважності причин пропуску такого строку, скарга залишається без розгляду при її прийнятті та повертається заявникові. При цьому заявникові може бути роз`яснено право на повторне звернення до суду на загальних підставах.
Подібні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду               від 15 червня 2022 року у справі № 1111/2218/12 (провадження                       № 61-21049св21), від 13 липня 2022 року у справі № 761/14537/15-ц (провадження № 61-3069св21).
У справі, яка переглядається, 29 липня 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду із скаргою на дії (бездіяльність) державного виконавця, в якій просила поновити строк на оскарження дій державного виконавця, визнати дії державного виконавця протиправними та скасувати постанову                        від 28 червня 2022 року у ВП № 69212668.
Розглядаючи скаргу ОСОБА_1 по суті, суд першої інстанції в порушення норм процесуального права не вирішив питання про поновлення строку на подання такої скарги, не з`ясував обставин дотримання ОСОБА_1 процесуального строку на звернення до суду зі скаргою на дії (бездіяльність) державного виконавця, зокрема, коли вона дізналася чи повинна була дізнатися про порушення свого права та чи дотримано нею строк звернення до суду зі скаргою, встановлений статтею 449 ЦПК України.
На викладене не звернув уваги апеляційний суд, недоліки допущені судом першої інстанції не усунув, клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на звернення зі скаргою на дії державного виконавця не вирішив та зробив помилковий висновок про відмову в задоволенні скарги.  
Суд касаційної інстанції позбавлений процесуальної можливості встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені судами, з огляду на положення статті 400 ЦПК України.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Відповідно до частини третьої статті 400 ЦПК України суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 411, частиною другою                статті 414 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.
З урахуванням необхідності врахування останнього висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду 12 січня 2023 року у справі № 161/12311/14-ц (провадження № 61-10521св22), колегія суддів вважає, що постанова апеляційного суду прийнята без додержання норм матеріального та процесуального права. 
Згідно з пунктом 5 частини першої статті 409 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення суду першої та апеляційної інстанцій у відповідній частині і закрити провадження у справі чи залишити позов без розгляду у відповідній частині.
Частиною першою та другою статті 414 ЦПК України передбачено, що судове рішення, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в касаційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу. Порушення правил юрисдикції загальних судів, визначених статтями 19-22 цього Кодексу, є обов?язковою підставою для скасування рішення незалежно від доводів касаційної скарги.
Однією з підстав для закриття провадження у справі є те, що справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства (пункт 1 частини першої статті 255 ЦПК України).
Відповідно до частин третьої, четвертої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо: суд не дослідив зібрані у справі докази; або суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів, або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи; або суд встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів. Справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.
Колегія суддів вважає, що касаційну скаргу ОСОБА_1 слід задовольнити частково, ухвалу Кіцманського районного суду Чернівецької області             від 11 серпня 2022 року та постанову Чернівецького апеляційного суду       від 26 вересня 2022 року в частині вирішення скарги ОСОБА_1 про визнання дій (бездіяльності) державного виконавця протиправними, скасування постанови державного виконавця від 28 червня 2022 року щодо стягнення виконавчого збору та витрат виконавчого провадження скасувати, провадження у справі в цій частині - закрити.
В іншій частині ухвалу Кіцманського районного суду Чернівецької області             від 11 серпня 2022 року та постанову Чернівецького апеляційного суду       від 26 вересня 2022 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.
Щодо судових витрат
Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України у разі, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанцій, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Враховуючи, що провадження у справі в частині вирішення скарги       ОСОБА_1 про визнання дій (бездіяльності) державного виконавця протиправними, скасування постанови державного виконавця від 28 червня 2022 року щодо стягнення виконавчого збору та витрат виконавчого провадження справа підлягає закриттю, а в іншій частині - справа направляється на новий розгляд до суду першої інстанції, тому підстав для зміни розподілу судових витрат немає.
Керуючись статтями 255, 256, 400, 402, 409, 411, 414, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Ухвалу Кіцманського районного суду Чернівецької області від 11 серпня 2022 року та постанову Чернівецького апеляційного суду від 26 вересня 2022 року в частині вирішення вимог скарги ОСОБА_1 про визнання дій державного виконавця протиправними та скасування постанови про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 28 червня 2022 року щодо стягнення виконавчого збору та витрат виконавчого провадження скасувати.
Провадження у справі за скаргою ОСОБА_1 про визнання дій державного виконавця протиправними та скасування постанови про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 28 червня 2022 року щодо стягнення виконавчого збору та витрат виконавчого провадження закрити.
Повідомити ОСОБА_1 , що розгляд справи за її скаргою в частині визнання дій державного виконавця протиправними та скасування постанови про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 28 червня 2022 року щодо стягнення виконавчого збору та витрат виконавчого провадження віднесено до юрисдикції адміністративних судів.
В іншій частині ухвалу Кіцманського районного суду Чернівецької області від 11 серпня 2022 року та постанову Чернівецького апеляційного суду          від 26 вересня 2022 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною 
і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий                                                                                    І. М. Фаловська
Судді                                                                                                С. О. Карпенко
С. Ю. Мартєв
В. В. Сердюк
В. А. Стрільчук