УКРАЇНА 
Житомирський апеляційний суд 

Справа №295/12503/22 Головуючий у 1-й інст. Лєдньов Д.М. 
Категорія 76 Доповідач Трояновська  Г. С. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2023 року Житомирський апеляційний суд у складі:
головуючого - судді Трояновської Г.С. 
суддів: Миніч Т.І., Павицької Т.М. 
з участю секретаря судового засідання Нестерчук М.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі цивільну справу № 295/12503/22 за позовом  ОСОБА_1  до Житомирського військового інституту про поновлення на роботі, стягнення середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу 
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Богунського районного суду м. Житомира від 02 лютого 2023 року, ухваленого під головуванням судді Лєдньова Д.М. у м. Житомирі,

в с т а н о в и в:

У листопаді 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду із названим позовом та, з урахуванням уточнених позовних вимог, просив скасувати наказ начальника Житомирського військового інституту імені С.П. Корольова № 365 від 11.10.2022, поновити його на роботі в Житомирському військовому інституті з дати звільнення на посаді доцента кафедри електротехніки та електроніки факультету технічних видів розвідки Житомирського військового інституту, стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу з дати звільнення до дня поновлення на роботі.
В обґрунтування доводів позовної заяви зазначив, що він працював у Житомирському військовому інституті імені С.П. Корольова з 2003 року, де у зв`язку з кадровими та реорганізаційними змінами працівники інституту неодноразово звільнялись та повторно приймались на посади в реорганізовані структури. Наказом начальника Житомирського військового інституту ім. С.П. Корольова (по стройовій частині) від 05.01.2017 №5 за результатами конкурсного відбору за строковим трудовим договором з 05.01.2017 до заміщення посади військовослужбовцем його призначено на посаду доцента кафедри електротехніки та електроніки факультету технічних видів розвідки. Зазначив, що хоча посада і є військовою, закон дозволяє займати їх цивільній особі. В подальшому, наказом начальника Житомирського військового інституту імені С.П. Корольова № 365 від 11.10.2022 його звільнено з роботи по закінченню строку трудового договору згідно п.2 ст. 36 КЗпП України.
Вважав звільнення незаконним, оскільки всупереч положенням ст. 24 КЗпП України, письмовий трудовий договір між ним та відповідачем не укладався, а в порушення вимог ст. 23 КЗпП України йому не доведено роботодавцем інформацію про вакансії, що відповідають його кваліфікації та передбачають можливість укладення безстрокового трудового договору.
Крім того зазначав, що у березні 2022 року громадянина ОСОБА_2 , з числа мобілізованих, призначено на викладацьку посаду відповідної кафедри, якого в подальшому за його заявою переведено на посаду доцента кафедри електротехніки та електроніки факультету технічних видів розвідки Житомирського військового інституту ім. С.П. Корольова (в порядку просування по службі з шпк «майор» на посаду «підполковник»). Вказав, що нагальної потреби на заміщення його посади вже працевлаштованим ОСОБА_2 не було, крім того, при звільненні не враховано його більший досвід та якість роботи.
Виходячи із наведеного, посилаючись на порушення своїх трудових прав, просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.
Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 02 лютого 2023 року у задоволенні позову відмовлено.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі. 
В обгрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що судом першої інстанції проігноровано вимоги ст. 23 КЗпП України, згідно якої роботодавець зобов`язаний інформувати працівників, які працюють за строковим трудовим договором про вакансії, які відповідають їх кваліфікації та передбачають можливість укладення безстрокового трудового договору, а також забезпечити рівні можливості таких працівників для його укладення. Наголошує, що роботодавець з 2017 року до моменту його (позивача) звільнення не інформував його про вакансії, що відповідають його кваліфікації та передбачають можливість укладення безстрокового трудового договору, вказує, що письмовий трудовий договір відповідач із ним не підписував. 
У відзиві на апеляційну скаргу Житомирський військовий інститут ім. С.П. Корольова просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін. Зазначає, що посилання ОСОБА_1 на те, що судом першої інстанції не застосовано положення ст. 23 КЗпП України є безпідставними та спростовуються змістом рішення суду. Крім того вказує, що між сторонами укладено трудовий договір в усній формі, що не заборонено законодавством та визнається сторонами. ОСОБА_3 не надає жодних доказів того, що він наполягав саме на письмовій формі трудового договору. Наголошує, що відповідач у справі ні у відзиві на позовну заяву, ні у судових дебатах не вказував, що між Житомирським військовим інститутом ім. С.П. Корольова і позивачем було укладено письмовий трудовий договір, який був знищений, при цьому звертає увагу, що 02.03.2022 відповідно до акту №613 знищена була заява ОСОБА_1 про прийняття на роботу за строковим трудовим договором від 29.12.2016. Наголошує на тому, що ОСОБА_2 був призначений на посаду наказом Командувача Сухопутних Військ Збройних Сил України, що стало підставою для звільнення ОСОБА_1 з посади доцента кафедри електротехніки та електроніки факультету технічних видів розвідки Житомирського військового інститут ім. С.П. Корольова, тобто заміщення цієї посади військовослужбовцем. Таким чином вважає, що дійсний трудовий договір між позивачем та відповідачем мав строковий характер та був укладений на визначений строк (до заміщення посади військовослужбовцем), не набув характеру безстрокового, позивача було звільнено на підставі п. 2 ч. 1 ст. 36 КЗпП України із дотриманням вимог чинного законодавства.
Розглянувши справу в межах, визначених ст.367 ЦПК України, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на таке. 
Із матеріалів справи вбачається та встановлено судом, що наказом начальника Житомирського військового інституту імені С.П. Корольова № 5 від 05.01.2017 за результатом конкурсного відбору ОСОБА_1 призначено на посаду доцента кафедри електротехніки та електроніки факультету технічних видів розвідки Житомирського військового інститут ім. С.П. Корольова за строковим трудовим договором до заміщення посади військовослужбовцем з 05.01.2017, про що зроблено відповідні записи у трудовій книжці від 06.01.2017 (а.с. 4, 9).
Відповідно до копії витягу із наказу командувача сухопутних військ Збройних Сил України (по особовому складу) від 03.10.2022 №896 полковника ОСОБА_2 , викладача кафедри електротехніки та електроніки факультету технічних видів розвідки Житомирського військового інститут ім. С.П. Корольова, призначено доцентом кафедри електротехніки та електроніки факультету технічних видів розвідки Житомирського військового інститут ім. С.П. Корольова, ВОС 4819003 (призначається на вищу посаду у порядку просування по службі з шпк «майор» на «підполковник») (а.с. 91).
Наказом начальника Житомирського військового інституту імені С.П. Корольова № 365 від 11.10.2022 звільнено 11.10.2022 ОСОБА_1 , доцента кафедри електротехніки та електроніки факультету технічних видів розвідки, шпк «підполковник», ВОС – 4819003, на умовах строкового трудового договору, згідно п.2 ст. 36 КЗпП України. Підстава: витяг з наказу командувача СВ ЗС України (по особовому складу) від 03.10.2022 № 896 (вх. №4089 від 11.10.2022) (а.с. 5).
Звертаючись із позовом, ОСОБА_1 вказав, що наказ про його звільнення є незаконним, оскільки необхідності у звільненні не було і до того ж йому не надано інформацію щодо наявних вакантних посад.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що  звільнення позивача проведено з дотриманням вимог трудового законодавства і умов укладеного між сторонами трудового договору, а тому право позивача на працю не порушено, правові підстави для поновлення його на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу відсутні.
Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком, оскільки він зроблений з дотриманням норм матеріального та процесуального права та не суперечить наявним матеріалам справи.
Відповідно до частини 1 та 6 статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.
Держава гарантує працездатним громадянам, які постійно проживають на території України, зокрема правовий захист від незаконного звільнення (стаття 5-1 КЗпП України).
Згідно з частиною першою статті 21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.
Відповідно до статті 23 КЗпП України трудовий договір може бути: безстроковим, що укладається на невизначений строк; на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; таким, що укладається на час виконання певної роботи.
Строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами.
При укладенні трудового договору на визначений строк цей строк встановлюється погодженням сторін і може визначатись як конкретним терміном, так і часом настання певної події.
Строк, на який працівник наймається на роботу, обов`язково має бути вказаний у наказі про прийняття на роботу, інакше буде вважатися, що працівник прийнятий на роботу за безстроковим трудовим договором. У трудовій книжці робиться запис без посилання на строковий характер трудових відносин.
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 36 КЗпП України підставами припинення трудового договору є закінчення його строку (пункти 2 і 3 статті 23), крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна із сторін не поставила вимогу про їх припинення.
Верховним Судом в постанові від 16.11.2020 у справі №753/5107/18 сформульовано правовий висновок, згідно з яким припинення трудового договору після закінчення строку не вимагає заяви або якогось волевиявлення працівника. Свою волю на укладення строкового трудового договору він уже виявив, коли писав заяву про прийняття на роботу за строковим трудовим договором. У цей же час він виразив і волю на припинення такого трудового договору після закінчення строку, на який він був укладений. Власник також не зобов`язаний попереджати або в інший спосіб інформувати працівника про майбутнє звільнення за пунктом 2 частиною першою статті 36 КЗпП України.
Закінчення строку трудового договору (контракту) припиняє трудові відносини тоді, коли вимогу про звільнення заявила одна зі сторін трудового договору - працівник чи власник або уповноважений ним орган. При такому волевиявленні однієї зі сторін друга сторона не може перешкодити припиненню трудових відносин. 
До аналогічного висновку також дійшов у своїй постанові від 22.01.2020 Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в справі №607/18964/18.
З матеріалів справи вбачається, що з 05.01.2017 ОСОБА_1 прийнято на роботу до Житомирського військового інститут ім. С.П. Корольова та призначено на посаду доцента кафедри електротехніки та електроніки факультету технічних видів розвідки з 05.01.2017 за строковим трудовим договором до заміщення посади військовослужбовцем, про що зроблено відповідні записи у трудовій книжці від 06.01.2017 (а.с. 9,38).
Таким чином, трудовий договір між сторонами було укладено на визначений строк, встановлений за погодженням сторін.
З наведеного слідує, що позивач був обізнаний з тим, що працює за строковим трудовим договором, оскільки у наказі начальника Житомирського військового інституту імені С.П. Корольова № 5 від 05.01.2017 та згідно запису у трудовій книжці вказано строк дії трудового договору - до настання певної події, а саме - до заміщення посади військовослужбовцем.
Тобто відповідач усвідомлював, що виконуватиме обов`язки на зазначеній посаді тимчасово та може бути звільнений від їх виконання на підставі наказу уповноваженого органу управління підприємством за закінченням дії строкового трудового договору.
При цьому позивач не оспорював правомірність укладення з ним саме строкового трудового договору. Працівник був проінформований про умови укладеного з ним договору, зокрема, щодо терміну його дії.
Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 17 червня 2020 року у справі №676/5745/17, від 21 лютого 2018 року у справі №534/2144/15.
Наказом командувача сухопутних військ Збройних Сил України (по особовому складу) від 03.10.2022 №896, відповідно до пунктів 82 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних силах України нижчепойменованих осіб офіцерського складу Сухопутних військ Збройних Сил України увільнено від займаних посад, та призначено, зокрема полковника ОСОБА_2 , викладача кафедри електротехніки та електроніки факультету технічних видів розвідки Житомирського військового інститут ім. С.П. Корольова призначено доцентом кафедри електротехніки та електроніки факультету технічних видів розвідки Житомирського військового інститут ім. С.П. Корольова, ВОС 4819003 (призначається на вищу посаду у порядку просування по службі з шпк «майор» на «підполковник»)(а.с.80). Зазначену посаду займав позивач як цивільна особа.
Таким чином прийняття на оспорювану посаду військовослужбовця ОСОБА_2 і є умовою закінчення строку дії трудового договору із ОСОБА_1 .
Витяг із вказаного наказу командувача Сухопутних військ Збройних Сил України (по особовому складу) від 03.10.2022 № 896 Житомирський військовий інститут ім. С.П. Корольова отримав 11.10.2022 за вх. №4089, того ж дня ОСОБА_1 повідомлено про обставини звільнення, що останній не заперечує, та звільнено з роботи за п.2 ст. 36 КЗпП України (а.с. 5).
Колегія суддів зазначає, що Житомирський військовий інститут імені С. П. Корольова - це виконавчий орган ЗС України, освітня діяльність якого, відповідно до Статуту Житомирського військового інституту затвердженого наказом МОУ № 559 від 09.10.2015 (зі змінами) грунтується на засадах визначених Національною доктриною розвитку, Державною національною програмою «Освіта», затвердженою Постановою КМУ № 896 та іншими вимогами до організації освітньої діяльності, визначеними нормативними актами Міністерства оборони України та Міністерства освіти і науки України, та закріплені Статутом військового інституту, Положенням про організацію освітнього процесу та іншими актами Військового інституту.
Відповідно до частини четвертої статті 6 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" окремі військові посади в мирний час можуть заміщатися (на умовах строкового трудового договору) цивільними особами в порядку, встановленому Міністерством оборони України.
Відповідно до пункту 121 Указу Президента України № 1153/2008 від 10.12.2008 «Про Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України» (зі змінами) тимчасове виконання обов`язків покладається на військовослужбовців наказом командира (начальника) військової частини.
Тимчасове заміщення вакантних військових посад цивільними особами на умовах строкового трудового договору здійснюється у випадках та в порядку, визначених Міністерством оборони України.
Наказом Міністерства Оборони України від 29.05.2017 № 292 зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 15.06.2017 за № 747/30615 «Про заміщення в мирний час окремих військових посад у Збройних Силах України цивільними особами» затверджено Порядок заміщення в мирний час окремих військових посад у Збройних Силах України цивільними особами (на умовах строкового трудового договору) та певний перелік військових посад, які можуть бути заміщені цивільними особами на умовах укладення строкового трудового договору.
Відповідно до пункту 1 розділу III вищезазначеного наказу, строк дії строкового трудового договору з працівниками, які заміщують вакантні військові посади, визначається до призначення на цю посаду військовослужбовця.
Відтак, встановивши, що у спірних правовідносинах, між сторонами передбачено укладення саме строкового трудового договору, оскільки характер роботи передбачає заміщення посади, на якій перебував ОСОБА_1 , військовослужбовцем, про що був обізнаний позивач при прийнятті на роботу, та вказана посада може бути тимчасово заміщеною цивільною особою у мирний час лише до моменту заміщення вказаної посади військовослужбовцем, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що звільнення позивача відповідно до пункту 2 статті 36 КЗпП України у зв`язку із закінченням строку дії строкового трудового договору є таким, що відповідає вимогам закону та умовам договору.
Колегія суддів наголошує, що згаданим Порядком передбачено, що у Збройних Силах України в мирний час можуть заміщатися цивільними особами окремі військові посади, які включені у Тимчасовий перелік військових посад Збройних Сил України, які в мирний час можуть заміщатися цивільними особами (на умовах строкового трудового договору) ( Тимчасовий перелік), у тому числі посади, укомплектовані військовослужбовцями-жінками, на період їх відпусток у зв`язку з вагітністю та пологами, а також посади, укомплектовані військовослужбовцями на період їх відпусток по догляду за дитиною.
У зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, Указом Президента України від 24.02.2022 року на території України введено воєнний стан. На підставі Указу Президента України № 69/2022 від 24.02.2022 року «Про загальну мобілізацію» наказом начальника військового інституту від 24.02.2022 року № 41 Житомирський військовий інститут імені С.П. Корольова переведено на організацію і штат воєнного часу.
При цьому заміщена позивачем посада згідно штату має штатно-посадову категорію (шпк) «підполковник» та віднесена до військових посад.
Із аналізу Тимчасового переліку військових посад Збройних Сил України, які в мирний час можуть заміщатися цивільними особами (на умовах строкового трудового договору), а саме п. 3 «Для науково-дослідних установ та військових навчальних закладів Збройних Сил України» вбачається, що  усі Посади офіцерського складу відповідно до Каталогу штатних посад офіцерського складу Збройних Сил України, які не передбачають у підпорядкуванні військовослужбовців, та відповідні військово-облікові спеціальності, є військовими посадами, а із введенням воєнного стану передбачають заміщення лише військовослужбовцями, до числа яких позивача не віднесено.
Відповідно до ч. 3 статті 23 КЗпП України із змінами, внесеними Законом України від 01.07.2022 № 2352-ІХ, роботодавець зобов`язаний інформувати працівників, які працюють за строковим трудовим договором, про вакансії, що відповідають їх кваліфікації та передбачають можливість укладення безстрокового трудового договору, а також забезпечувати рівні можливості таких працівників для його укладення. 
Законодавство не визначає порядок та процедуру інформування працівників про відповідні вакансії. Роботодавець може здійснювати таке інформування у визначений ним спосіб, зокрема, шляхом особистого ознайомлення працівника, розсилки на електронну пошту, розміщення інформації в загальнодоступних місцях на підприємстві, установі, організації тощо. (коментар Мінекономіки до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин»). Повідомляти слід не про всі вакансії на підприємстві, а лише про ті, що відповідають кваліфікації працівника, який працює за строковим трудовим договором. 
З урахуванням наведених норм закону та встановлених обставин справи можна дійти висновку, що Житомирському військовому інституті ім. С.П. Корольова, як військовій установі з урахуванням введення військового стану на території України, не передбачено будь-яких посад, які могли б заміщувати цивільні особи, зокрема і ОСОБА_1 . 
Відтак доводи апеляційної скарги ОСОБА_4 про недотримання обов`язку роботодавця інформувати працівника про наявні посади, які б відповідали кваліфікації працівника, в цій частині не заслуговують на увагу.
До того ж норма про обов`язок роботодавця інформувати працівників, які працюють за строковим трудовим договором, про вакансії, що відповідають їх кваліфікації та передбачають можливість укладення безстрокового трудового договору, введена в дію лише з 01.07.2022 шляхом доповнення статті 23 КЗпП України частиною третьою, а тому доводи позивача, про те, що роботодавець не виконував цього обов`язку з 2017 року є безпідставними. 
Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що не було нагальної необхідності його звільнення є безпідставними, оскільки на території України введено воєнний стан, а посаду доцента кафедри електротехніки та електроніки факультету технічних видів розвідки Житомирського військового інституту, як і всі інші посади, про що вже зазначено вище, він як цивільна особа вправі заміщувати лише у мирний час.
Посилання в апеляційній скарзі ОСОБА_1 на те, що з ним не було укладено трудового договору в письмовій формі не впливають на правильність рішення суду першої інстанції, оскільки доказів того, що позивач наполягав на укладенні трудового договору у письмовій формі матеріали справи не містять. Позивач був допущений до роботи на підставі наказу роботодавця, відомості про трудову діяльність ОСОБА_1 внесено у його трудову книжку.
Апеляційний суд вважає правомірним висновок суду першої інстанції щодо відмови у стягненні середнього заробітку за час вимушеного прогулу, з огляду на встановлення відсутності підстав для поновлення позивача на роботі.
Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVINANDOTHERSv. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявника та їх відображення в оскаржуваному рішенні, питання вичерпності висновків суду першої інстанції, колегія суддів виходить із того, що у справі, що переглядається, судом надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникли в застосуванні норм матеріального та процесуального законодавства до спірних правовідносин, а доводи, викладені у апеляційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правильних висновків суду першої інстанції, про що зазначено у мотивувальній частині цієї постанови.
Оскільки, висновки суду відповідають фактичним обставинам справи, а ухвалене рішення відповідає вимогам матеріального і процесуального права, то підстави для його скасування відсутні.
Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Виходячи із наведеного, апеляційний суд вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено із дотриманням норм чинного матеріального та процесуального законодавства, а тому підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст. ст. 268, 367, 368, 374, 375, 381-384, 390-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Богунського районного суду м. Житомира від 02 лютого 2023 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 16.03.2023.

Головуючий         Судді