Дата документу 16.03.2023 Справа № 335/9574/19

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Єдиний унікальний № 335/9574/19        Головуючий у 1 інстанції: Рибалко Н.І.
Провадження № 22-ц/807/308/23        Суддя-доповідач: Дашковська А.В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«16» березня 2023 року        м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого:        Дашковської А.В.,
суддів:        Кримської О.М.,
       Кочеткової І.В.,
розглянувши в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу з апеляційною скаргою  ОСОБА_1  на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 13 вересня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Альфа Страхування», третя особа: Управління Національного Банку України в Запорізькій області, про стягнення суми страхового відшкодування, 

ВСТАНОВИВ:

В серпні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ПрАТ «Страхова компанія «Альфа Страхування», третя особа: Управління Національного Банку України в Запорізькій області, про стягнення суми страхового відшкодування.
В обґрунтування позовних вимог зазначив, що працював старшим касиром Національного банку України. Між Національним Банком України, який діяв в його інтересах, та ПрАТ «Страхова компанія «Альфа Страхування» укладено договір добровільного медичного страхування № 149695.
В кінці 2018 року він почав себе погано почувати, звернувся до Клініки «Мотор-Січ», де його госпіталізували з діагнозом «сечокам`яна хвороба, камені середньої треті сечоводу, гідронефроз 1 ступеню, ниркова коліка справа», внаслідок чого йому було здійснено оперативне втручання, в клініці він перебував 17 днів. Після проведення лікування ТОВ «Клініка «Мотор Січ» надала акт виконаних робіт № ПУ-000073 за договором № 0000472 від 12.02.2019 року, вартість лікування склала 17015,70 грн. Він своєчасно повідомив страховика про настання страхового випадку.
Листом № 3672/7 від 06 травня 2019 року страховик відмовив у виплаті страхового відшкодування, оскільки згідно з умовами договору страховик не сплачує вартість допоміжних засобів медичного користування, зокрема, стендів, операцій, які встановлені в плановому порядку, планове стаціонарне лікування передбачене лише в державних медичних закладах (1-2 клас).
Вважав, що мав місце страховий випадок, оскільки операція проводилась у внеплановому порядку, ним не заявляються вимоги про стягнення витрат на перебування в медичному закладі, а лише вартість виставлених в клініці медичних послуг у розмірі 10454 грн. (з відніманням вартості стенду 486,70 грн. та перебування у лікарні 4860 грн. + 1215 грн.).
На підставі зазначеного просив стягнути з ПрАТ «Страхова компанія «Альфа Страхування» на його користь суму страхового відшкодування в розмірі 10 454 грн. та стягнути з відповідача в дохід держави судовий збір в розмірі 768,40 грн.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 13 вересня 2022 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на те, що судом першої інстанції не було прийнято до уваги лист головного лікаря ТОВ «Клініка Мотор-Січ» про те, що оперативне втручання не було плановим, а тому було невідкладним та не було можливості вибрати клініку та узгодити зі страховою компанією, сума витрат в клініці «Мотор-Січ» склала 17000 грн., позов заявлений лише щодо медичних витрат, просив скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

ПРАТ «Страхова компанія «Альфа Страхування» подало відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначило, що лікарем позивач був оглянутий 07 лютого 2019 року, після до обстеження звернувся до ТОВ «Клініка «Мотор-Січ» лише 12 лютого 2019 та після госпіталізації повідомив страхову компанію про свій стан, критичний стан позивача не підтверджений належними доказами, проведення оперативного лікування відбулось лише 15 лютого 2019 року, що відповідає до загальноприйнятної медичної практики відповідає поняттю планового оперативного лікування, згідно з договором страховик не сплачує вартість допоміжних засобів медичного користування, зокрема, стендів, операцій, які встановлені в плановому порядку.

Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 16 січня 2023 року апеляційне провадження за вищезазначеною апеляційною скаргою відкрито, та ухвалою Запорізького апеляційного суду від 16 січня 2023 року справу призначено до апеляційного розгляду без повідомлення учасників справи в порядку ч. 2 ст. 369 ЦПК України.

Відповідно до частин першої, третьої статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Згідно з ч.1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Зважаючи на те, що ціна позову у справі становить менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа є малозначною, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

За приписами ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходів з того, що позивачем не доведено невідкладність оперативного втручання, позивач проходив лікування в неналежному медичному закладі.

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції.

Матеріалами справи підтверджено, що 01 серпня 2016 року між ПрАТ «Страхова компанія «Альфа Страхування» та Національним банком України укладено договір К-6680 добровільного медичного страхування (безперервного страхування здоров`я) № 072.0971292.930 (далі – договір № 072.0971292.930) з додатками 1, 2, 3 (т. 1 а.с.88, 94, 105, 106, 109).

Додаток 1 до договору № 072.0971292.930 містить Програму добровільного медичного страхування із зазначенням обов`язкового переліку програми (пакету) добровільного медичного страхування та класу клінік, перелік медичних закладів.

Додаток 2 до договору № 072.0971292.930 містить список застрахованих осіб – працівників Національного банку України, згідно з яким ОСОБА_1 є застрахованою особою, номер картки НОМЕР_1 (т. 1 а.с. 113).

Додаток 3 до договору № 072.0971292.930 містить обмеження страхування, виключення із страхових випадків, якщо інше не передбачено програмою добровільного медичного страхування

14 лютого 2019 року ОСОБА_1 звернувся до ПрАТ «Страхова компанія «Альфа Страхування» з заявою про здійснення страхової виплати у розмірі 746 грн. 65 коп., вх. дата 19 лютого 2019 року, згідно з яким 09 лютого 2019 року ОСОБА_1 отримав консультативний висновок спеціаліста лікаря ТОВ «Клініка «Мотор-Січ» Весельського А.В. про ниркову недостатність з рекомендаціями провести обстеження (т. 1 а.с. 151). 

11 березня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до ПрАТ «Страхова компанія «Альфа Страхування» з заявою про здійснення страхової виплати у розмірі 17215 грн. 70 коп., вх. дата 15 березня 2019 року, додавши до заяви акт № ПУ-0000732 здачі-приймання послуг за договором про загальну вартість медичних послуг на суму 17 015 грн. 70 коп. (т. 1 а.с. 139, 141).

Згідно з листком непрацездатності серії АДЛ № 266777 ОСОБА_1 перебував в стаціонарі ТОВ «Клініка «Мотор Січ» з 12 лютого 2019 року по 01 березня 2019 року (т. 1 а.с. 142).

Відповідно до договору надання медичних послуг № ДГ-0000472 від 12 лютого 2019 року, укладеного між ОСОБА_1 (замовник) та ТОВ «Клініка Мотор-Січ» (виконавець), виконавець за замовленням замовника зобов`язався надати медичні послуги у відділенні стаціонар урологія, а замовник зобов`язувався сплатити послуги згідно з прейскурантом платних медичних послуг (т. 1 а.с. 145).

Згідно з епікризом завідуючого урологічного відділення ТОВ «Клініка Мотор-Січ» ОСОБА_1 знаходився на лікуванні з 12 лютого 2019 року по 01 березня 2019 року, 15 лютого 2019 в плановому порядку виконана операція (т. 1 а.с. 143).

Листом № 3672/7 від 06 травня 2019 року ПрАТ «Страхова компанія «Альфа Страхування» повідомила ОСОБА_1 про відсутність підстав для виплати страхового відшкодування з посиланням на п.п.2.15, п.4.3, п.10.3.3 договору (т. 1 а.с. 148).

Листом № 1000/202-13 від 08 липня 2019 року головного лікаря ТОВ «Клініка Мотор-Січ» Станкова С.В. повідомлено, що оперативне втручання проведене в Клініці «Мотор-Січ» 15 лютого 2019 року не було плановим, оскільки діагноз «Сечокам`яна хвороба, гідронефроз 1 ступеня, ниркова колька» відображає гострий стан пацієнта, при неефективності протягом 3 діб медикаментозної терапії із залученням спазмолітичних та знеболюючих засобів, було виконане органосберігаюче невідкладне оперативне втручання. Операція «літоекстракція каменів правого сечоводу, стентування правого сечоводу» виконується тільки в невідкладному стані. Фраза в виписному епікризі «в плановому порядку» було механічною помилкою, яка була виправлена в подальшому (т. 1 а.с. 19).

Матеріали справи містять виправлений епікриз, згідно з яким 15 лютого 2019 року в терміновому порядку була проведена операція - літоекстракція каменів правого сечоводу, стентування правого сечоводу (т. 1 а.с. 20).

Страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (ст. 1 Закону України «Про страхування».)

Відповідно ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно з ст. 8 Закону України «Про страхування» страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася із настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

Відповідно до ч.1 ст.988 ЦК України страховик зобов`язаний протягом двох робочих днів, як тільки стане відомо про настання страхового випадку, вжити заходів щодо оформлення всіх необхідних документів для своєчасного здійснення страхової виплати страхувальникові; у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором. Страхова виплата за договором особистого страхування здійснюється незалежно від сум, що виплачуються за державним соціальним страхуванням, соціальним забезпеченням, а також від відшкодування шкоди. Страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором.

За приписами ст. 990 ЦК України страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката). Страховий акт (аварійний сертифікат) складається страховиком або уповноваженою ним особою у формі, що встановлюється страховиком.

Відповідно до п.3 ч.1 ст. 20 Закону України «Про страхування» страховик зобов`язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк. Страховик несе майнову відповідальність за несвоєчасне здійснення страхової виплати (страхового відшкодування) шляхом сплати страхувальнику неустойки (штрафу, пені), розмір якої визначається умовами договору страхування або законом.

Згідно зі ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання повинно виконуватись належним чином в установлений строк і одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається.

Страховик має право відмовитися від здійснення страхової виплати у разі: 1) навмисних дій страхувальника або особи, на користь якої укладено договір страхування, якщо вони були спрямовані на настання страхового випадку, крім дій, пов`язаних із виконанням ними громадянського чи службового обов`язку, вчинених у стані необхідної оборони(без перевищення її меж), або щодо захисту майна, життя, здоров`я, честі, гідності та ділової репутації; 2) вчинення страхувальником або особою, на користь якої укладено договір страхування, умисного злочину, що призвів до страхового випадку; 3) подання страхувальником завідомо неправдивих відомостей про об`єкт страхування або про факт настання страхового випадку; 4) одержання страхувальником повного відшкодування збитків за договором майнового страхування від особи, яка їх завдала; 5) несвоєчасного повідомлення страхувальником без поважних на те причин про настання страхового випадку або створення страховикові перешкод у визначенні обставин, характеру та розміру збитків; 6) наявності інших підстав, встановлених законом (ч. 1 ст. 991 ЦК України).

Відповідно до ч. 3 ст. 991 ЦК України, рішення страховика про відмову здійснити страхову виплату повідомляється страхувальникові у письмовій формі з обґрунтуванням причин відмови.

Згідно з умовами договору № 072.0971292.930 страховим випадком є звернення страхувальника (застрахованої особи) упродовж строку дії договору страхування до медичного закладу, зазначеного в програмі добровільного медичного страхування, що є додатком та невід`ємною частиною цього договору (додаток 1), та одержання послуг на умовах, передбачених програмою добровільного медичного страхування, у тому числі звернення страхувальника (застрахованої особи) до інших медичних закладів, що не зазначені в договорі (у тому числі розташованих інших регіонах України), якщо таке звернення погоджено та організовано страховиком, внаслідок чого виникає обов`язок страховика здійснити страхову виплату за надану застрахованій особі медичну допомогу (п. 6.1).

Перелік медичної допомоги, за надання якої застрахованій особі при настанні страхового випадку страховик здійснює страхову витрати згідно з умовами договору, зазначений у програмі добровільного медичного страхування (п. 6.2 договору № 072.0971292.930).

Не визнається страховим випадком звернення застрахованої особи до страховика з приводу страхової виплати за медичну допомогу (послуги) та медикаменти, якщо:
- медична допомога не передбачена умовами договору і програмою страхування, зазначеною в договорі (п. 7.1.2. договору № 072.0971292.930);
- медична допомога надана медичним закладом, що не передбачений умовами договору та/або не узгоджена із страховиком відповідно до умов договору (п. 7.1.3. договору № 072.0971292.930).

Згідно з п. 10.3. договору № 072.0971292.930 підставою для відмови в організації та оплаті страхової виплати є:
- отримання допомоги та послуг, які не передбачені договором страхування (п. 10.3.3. договору № 072.0971292.930);
- отримання допомоги та послуг в медичних закладах, які не передбачені договором страхування та/або неузгоджені зі страховиком (10.3.4. договору № 072.0971292.930).

Відповідно до п. 2.15 додатку № 3 до договору № 072.0971292.930 «Обмеження страхування. Виключення із страхових випадків, якщо інше не передбачено Програмою добровільного медичного страхування» страховик не сплачує вартість допоміжних засобів медичного користування, у тому числі коміру Шанса, бандажу, милиць, окулярів, контактних лінз, протезів, ортезів, стендів, слухових апаратів, інвалідних колясок, металоконструкцій для проведення остеосинтезу, літотріпсії, спиць, гвинтів, пластин, забезпечення інгаляторними пристроями (спайсери, небулайзери тощо), електродами, голками для біопсії, медичного інструментарію, обладнання, приладів або пристроїв, що змінюють або корегують функції органів, а також їх підбір та використання.

Згідно з п. 4.3 додатку № 3 до договору № 072.0971292.930 «Обмеження страхування. Виключення із страхових випадків, якщо інше не передбачено Програмою добровільного медичного страхування» страховик не сплачує вартість таких медичних послуг: витрат та послуг, не передбачених цим договором та Програмою страхування; будь-яких операцій чи лікування, що незавершені чи очікуються, до початку набрання чинності цього договору, а також операції, які встановлені в плановому порядку.

За приписами ст. 35 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я» передбачено, що медична допомога за видами поділяється на екстрену, первинну, вторинну (спеціалізовану), третинну (високоспеціалізовану), паліативну, медичну реабілітацію, при цьому екстрена медична допомога - медична допомога, яка полягає у здійсненні медичними працівниками відповідно до закону невідкладних організаційних, діагностичних та лікувальних заходів, спрямованих на врятування та збереження життя людини у невідкладному стані та мінімізацію наслідків впливу такого стану на її здоров`я.

Тобто невідкладна та екстрена допомога є синонімами (в тому числі оперативне втручання як вид допомоги) та направлена на вчинення заходів, спрямованих на врятування та збереження життя людини у невідкладному стані.

Також відповідно до ст. 3 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я» вказано, що зміст інших понять і термінів, які не вказані в цій статті, визначається законодавством України та спеціальними словниками понять і термінів Всесвітньої організації охорони здоров`я.

Згідно зі словником термінів Всесвітньої організації охорони здоров`я залежно від терміновості виконання розрізняють такі види оперативних втручань:

Негайні операції - виконують негайно, паралельно ведучи боротьбу з шоком чи навіть з клінічною смертю.

Невідкладні операції (екстрені) - виконують протягом дуже короткого часу після госпіталізації хворого (1-2 години) і після постановки попереднього діагнозу з метою врятування життя пацієнта (гострий апендицит, кишкова непрохідність, перитоніт, гострі гнійні захворювання).

Термінові операції - це операції, що не можуть бути відкладені на значний термін через прогресування захворювання і проводяться у перші години госпіталізації (злоякісні пухлини, виразкова хвороба 12-палої кишки ускладнена стенозом).

Планові операції виконуються після повної передопераційної підготовки у довільний проміжок часу в сприятливій для хворого ситуації та з врахуванням загострення хвороби.

Аналогічна позиція викладена Верховним Судом в постанові від 11 квітня 2018 року у справі № 501/724/16-ц (провадження № 61-4119св18).

З наявних в матеріалах справи доказів вбачається, що ОСОБА_1 вперше звернувся за консультацією лікаря 09 лютого 2019 року, самостійно обравши медичний заклад ТОВ «Клініка «Мотор-Січ». Після проведення обстеження 12 лютого 2019 року був госпіталізований в загальному задовільному стані, після чого проходив додаткове обстеження, про що свідчать відомості, зазначені в епікризі ОСОБА_1 15 лютого 2019 року ОСОБА_1 було проведено операцію.

Таким чином, проведення операції ОСОБА_1 було проведено 15 лютого 2019 року, тобто на п`ятий день після звернення до лікаря та на третій день після надходження до стаціонару після проведення обстежень, тобто оперативне втручання не було невідкладним.

Додатком № 1 до договору № 072.0971292.930 «Програма добровільного медичного страхування» ПрАТ «Страхова компанія «Альфа Страхування» передбачено надання стаціонарної допомоги усіх видів клініками 1-2 класу (п. 2).

Згідно з переліком медичних закладів ТОВ «Мотор-Січ» є медичним закладом 4 класу.

З огляду на зазначене, враховуючи перебування ОСОБА_1 саме на стаціонарному лікуванні, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що у даному випадку ТОВ «Клініка «Мотор-Січ» не є тим медичним закладом, надання стаціонарного лікування яким передбачено договором № 072.0971292.930.

За таких обставин, оскільки оперативне втручання не було виконано негайно або протягом перших годин госпіталізації, а отже не було негайним, невідкладним або терміновим, позивач був госпіталізований в загальному задовільному стані, самостійно обравши медичний заклад, планові операції не визнаються страховим випадком відповідно до договору № 072.0971292.930, медичний заклад не був узгоджений з страховиком, відповідач мав відповідні правові підстави для відмови позивачу у здійсненні виплати страхового відшкодування.

Протилежного позивачем в судовому засіданні не доведено, належних та допустимих доказів не надано.

Згідно з ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як передбачено ст.ст. 76,77 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ст.ст. 79, 80 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Як встановлено ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчинення нею процесуальних дій.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не було прийнято до уваги лист головного лікаря ТОВ «Клініка Мотор-Січ» про те, що оперативне втручання не було плановим, а тому було невідкладним та не було можливості вибрати клініку та узгодити зі страховою компанією, спростовуються змістом рішення суду першої інстанції, в якому надано оцінку вказаному листу, та вищевикладеними висновками суду апеляційної інстанції. 

Посилання ОСОБА_1 на те, що сума витрат в клініці «Мотор-Січ» склала 17000 грн., позов заявлений лише щодо медичних витрат, не свідчить про помилковість висновків суду першої інстанції, зі змісту оскаржуваного рішення суду вбачається, що судом встановлені всі обставини у справі, зазначено про звернення ОСОБА_2 до страхової компанії із заявою про стягнення страхової виплати в розмірі 17215 грн. 70 коп., що підтверджується змістом відповідної заяви, та надання акту № ПУ-0000732 здачі-прийманні послуг за договором на загальну суму 17015 грн. 70 коп., що підтверджується змістом вказаного акту (т. 1 а.с. 139, 141).

Наведені у апеляційній скарзі доводи зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції щодо встановлення обставин справи та тлумачення норм матеріального й процесуального права на свій розсуд, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки суду першої інстанції, який їх обґрунтовано спростував. 

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до статей 1 та 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29). 

Таким чином, при розгляді справи апеляційним судом встановлено, що рішення суду першої інстанції постановлено з додержанням вимог матеріального і процесуального права, а доводи апеляційної скарги не спростовують його висновків. 

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 279, 368, 369, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1  залишити без задоволення.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 13 вересня 2022 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Повний текст постанови складений 16 березня 2023 року.

Головуючий        А.В. Дашковська 

Судді:         О.М. Кримська 

       І.В. Кочеткова