ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 січня 2023 року 
м. Київ

справа №160/336/20
адміністративне провадження № К/990/7256/22 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача                                                     Мельник-Томенко Ж.М., 
суддів -                                                   Єресько Л.О.,
                                                            Соколова В.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу 
за касаційною скаргою Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції                  (м. Дніпро) 
на постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 19.01.2022 (головуючий суддя -  Н.І. Малиш, судді - Н.П. Баранник, А.А. Щербак)
у справі №  160/336/20
за позовом ОСОБА_1 
до Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро)
про визнання незаконним та скасування наказу, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, 

встановив:

Короткий зміст позовних вимог та їх обґрунтування 
1. ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), в якому, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, просила:
- визнати незаконним та скасувати наказ Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області № 3313-к від 11.12.2019 «Про звільнення ОСОБА_1 »;
- поновити ОСОБА_1 на посаді заступника начальника відділу державної реєстрації актів цивільного стану по Томаківському району та місту Марганцю Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області;
- стягнути з Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області на користь ОСОБА_1 оплату за вимушений прогул з 12.12.2019 по період ухвалення відповідного рішення суду. 
2. Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач вказує, що оскаржуваним наказом позивача звільнено за скороченням чисельності працівників відповідно до пункту 1 статті 40 Кодексу законів про працю України. Вважає своє звільнення незаконним, оскільки посади керівників відділів державної реєстрації актів цивільного стану їй взагалі не пропонувалось, відповідачем не враховано переважне право на залишення на роботі при скороченні працівників відповідно до статті 42 Кодексу законів про працю України. 
Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій 
3. Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04.10.2021 у задоволенні адміністративного позову відмовлено.      
4. При прийнятті рішення суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідачем дотримано вимоги Кодексу законів про працю України при вивільненні позивача. 
5. Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 19.01.2022 рішення суду першої інстанції скасовано, позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано наказ Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області № 3313-к від 11.12.2020 «Про звільнення ОСОБА_1 ». Поновлено ОСОБА_1 на посаді заступника начальника відділу державної реєстрації актів цивільного стану по Томаківському району та місту Марганцю Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області з 12.12.2019. Стягнуто на користь ОСОБА_1 з Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 12.12.2019 по 19.01.2022 у розмірі                  304 442, 25 грн. з відрахуванням обов`язкових платежів.
6. Суд апеляційної інстанції виходив з того, що відповідачем не було дотримано процедуру звільнення позивача, оскільки не було запропоновано позивачу всі вакантні посади, на які він міг претендувати з урахуванням досвіду роботи, освітнього рівня, стану здоров`я, ставлення до виконання службових обов`язків. При цьому судом визнано, що запропоновані позивачу вакантні посади в іншій місцевості та дві тимчасові посади не можуть вважатися належним виконання відповідачем обов`язку порядку вивільнення працівників, передбаченого статтею 49-2 Кодексу законів про працю України.
Короткий зміст та обґрунтування вимог касаційної скарги 
7. У касаційній скарзі відповідач, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить постанову суду апеляційної інстанції скасувати, залишити в силі рішення суду першої інстанції. 
Підставою касаційного оскарження судового рішення відповідач вказує пункт 1 частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України. 
Обґрунтовуючи посилання на пункт 1 частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України, скаржник зазначає про неправильне застосування судом апеляційної інстанції частини третьої статті 49-2 Кодексу законів про працю України без урахування висновку щодо застосування норми у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду від 15.07.2020 у справі № 818/1345/16, від 20.01.2020 у справі № 753/22893/17, від 12.06.2019                       № 740/4854/17, від 17.02.2021 № 235/4593/19. В обґрунтування вимог касаційної скарги відповідач вказує, що обов`язок роботодавця, передбачений частиною третьою статті 49-2 Кодексу законів про працю України, при скороченні посад, вважається виконаним, якщо роботодавцем було запропоновано працівнику, посада якого підлягає скороченню, наявні вакантні посади незалежно від місця розташування таких посад, що і було виконано Головним територіальним управлінням юстиції у Дніпропетровській області у спірних правовідносинах.
Крім того, відповідач зазначає, що звертаючись до суду із заявою про збільшення позовних вимог, позивач фактично змінила предмет позову шляхом доповнення позовних вимог новою вимогою, а саме щодо стягнення з відповідача оплати за вимушений прогул з 09.01.2020 по період ухвалення відповідного рішення суду. На переконання відповідача позивачем пропущено строк звернення із такою вимогою.  
Позиція інших учасників справи
8. У відзиві на касаційну скаргу позивач з доводами та вимогами скаржника не погоджується, просить постанову суду апеляційної інстанції залишити без змін.   
Рух касаційної скарги
9. Ухвалою Верховного Суду від 28.04.2022 відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро).
10. Ухвалою Верховного Суду від 25.01.2023 адміністративну справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження. 
Встановлені судами попередніх інстанцій обставини справи 
11. Відповідно до наказу Міністерства юстиції України від 23.11.2018 № 3684/5 «Про реорганізацію відділів державної реєстрації актів цивільного стану» утворено відділ державної реєстрації актів цивільного стану по Томаківському району та місту Марганцю Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області в результаті реорганізації шляхом злиття Томаківського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області та Марганецького міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області.
12. Наказом Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області від 13.03.2019 № 554-к «Про введення в дію структури та штатної чисельності Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області на 2019 рік, змін до Зведеного штатного розпису на 2019 рік Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області та змін до Штатного розпису на 2019 рік Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області» було введено в дію нову структуру та штатну чисельність Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області на 2019 рік, зміни до Зведеного штатного розпису на 2019 рік Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області та зміни до Штатного розпису на 2019 рік Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області.
13. 19.03.2019 позивач була попереджена про те, що посада начальника Марганецького міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області буде скорочена, у зв`язку з чим вона буде звільнена не раніше двох місяців з дня попередження про скорочення посади.
14. В попередженні зазначено, що перелік посад для подальшого працевлаштування позивачу буде запропоновано додатково. На вказаній пропозиції міститься підпис позивача.
15. Відповідно до наказу Міністерства юстиції України від 09.04.2019 № 1155/5 «Про внесення Змін до наказу Міністерства юстиції України від 18.01.2018 № 164/5 «Про затвердження розподілу граничної чисельності працівників головних територіальних управлінь юстиції та державних нотаріальних контор» 15.05.2019 Головним територіальним управлінням юстиції у Дніпропетровській області до Міністерства юстиції України було направлено проект структури та штатної чисельності Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, у разі затвердження якого посада заступника начальника відділу державної реєстрації актів цивільного стану по Томаківському району та місту Марганцю Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області підлягала скороченню.
16. 16.05.2019 позивач була попереджена про те, що посада начальника Марганецького міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області буде скорочена, у зв`язку з чим запропоновано зайняти посаду спеціаліста або провідного спеціаліста відділів державної реєстрації актів цивільного стану.
17. В пропозиції міститься підпис позивача про ознайомлення та зазначено про не згоду на зайняття запропонованих посад в зв`язку з тим, що станом на 17.05.2019 посада заступник начальника відділу Павлоград не заповнена і звільнився начальник Заводського відділу м. Кам`янське.
18. 16.05.2019 складено пропозицію позивачу про зайняття посади заступника начальника відділу державної реєстрації актів цивільного стану по Томаківському району та місту Марганцю Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області. Позивач ознайомлена з пропозицією 21.05.2019, що підтверджується особистим підписом.
19. 21.05.2019 позивачем надано до Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області заяву про переведення на посаду заступника начальника відділу державної реєстрації актів цивільного стану по Томаківському району та місту Марганцю Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області.
20. Наказом Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області від 22.05.2019 № 1453-к позивача переведено на посаду заступника начальника відділу державної реєстрації актів цивільного стану по Томаківському району та місту Марганцю Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області.
21. Відповідно до наказу Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області від 01.07.2019 № 1778-к «Про введення в дію структури та штатної чисельності Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області на 2019 рік, змін до Зведеного штатного розпису на 2019 рік Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області та змін до Штатного розпису на 2019 рік Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області», посада заступника начальника відділу державної реєстрації актів цивільного стану по Томаківському району та місту Марганцю Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, яку займала позивач, підлягала скороченню.
22. Відповідно до Змін до штатного розпису на 2019 рік Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, затверджених Міністерством юстиції України 26.06.2019, виводиться, зокрема, 16.13 у відділі державної реєстрації актів цивільного стану по Томаківському району та місту Марганцю посада заступник начальника відділу.
23. В.о. начальника управління персоналу Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області складено доручення від 17.07.2019 начальнику відділу державної реєстрації актів цивільного стану по Томаківському району та місту Марганцю Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області про ознайомлення позивача під особистий підпис з попередженням про скорочення посади.
24. 18.07.2019 позивач була попереджена про те, що посада заступника начальника відділу державної реєстрації актів цивільного стану по Томаківському району та місту Марганцю Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області буде скорочена, у зв`язку з чим запропоновано зайняти посаду провідного спеціаліста відділу державної реєстрації актів цивільного стану по Томаківському району та місту Марганцю, згідно строкового трудового договору на період відсутності основного працівника.
25. Позивач ознайомлена з попередженням 18.07.2021, що підтверджується особистим підписом, та зазначила, що відмовляється від запропонованої посади.
26. Відповідачем до матеріалів справи надано лист від 26.07.2019 № 07-71/4440, адресований позивачу, в якому зазначено про те, що початком перебігу двомісячного строку є дата підписання нею попередження про скорочення посади 18.07.2019.
27. 30.08.2019 Головним територіальним управлінням юстиції у Дніпропетровській області складено подання № 07-64/3-207 про надання згоди на звільнення позивача за скороченням штату відповідно до пункту 1 статті 40 Кодексу законів про працю України.
28. Листом від 11.09.2019 № 07-71/5461 позивачу надіслано пропозиції на зайняття посад заступника начальника Заводського районного у м. Кам`янське відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, провідного спеціаліста відділів державної реєстрації актів цивільного стану, старшого державного виконавця та державного виконавця.
29. З пропозицією позивач ознайомлена 12.09.2019, що підтверджується особистим підписом. В пропозиції позивачем зазначено, що дані пропозиції знаходяться на розгляді, рішення буде повідомлено пізніше.
30. Комітетом Професійної спілки органів юстиції Дніпропетровської області за результатом засідання складено протокол № 21 від 12.09.2019, яким, зокрема, надано згоду на звільнення позивача.
31. Листом від 01.10.2019 № 07-71/6089 Головне територіальне управління юстиції у Дніпропетровській області просило ОСОБА_1 до 04.10.2019 повідомити про рішення, прийняте після ознайомлення з пропозиціями.
32. Листом від 19.11.2019 № 0764/7114 Головне територіальне управління юстиції у Дніпропетровській області просило ОСОБА_1 до 25.11.2019 повідомити про рішення, прийняте після ознайомлення з пропозиціями.
33. Листом від 25.10.2019 позивач повідомила відповідача про отримання листів та про те, що з 02.10.2019 перебуває на лікарняному та повідомить про прийняте рішення після одужання.
34. Листом від 27.11.2019 позивач повідомила відповідача про отримання листа від 19.11.2019 та про те, що з 02.10.2019 перебуває на лікарняному та повідомить про своє рішення після одужання.
35. Листом від 06.12.2019 № 07-72/7423 Головним територіальним управлінням юстиції у Дніпропетровській області ОСОБА_1 надано пропозиції на зайняття посад заступника начальника Заводського районного у м. Кам`янське відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, провідного спеціаліста та спеціаліста відділів державної реєстрації актів цивільного стану.
36. З пропозицією позивач ознайомлена 06.12.2019, що підтверджується особистим підписом. В пропозиції позивачем зазначено про не згоду на зайняття посад у зв`язку з тим, що призначення на посаду керівника відділу державної реєстрації актів цивільного стану по Томаківському району та місту Марганцю відбулось не прозоро, позивач вимагає перегляду рішення.
37. Наказом Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області від 11.12.2019 № 3313-к ОСОБА_1 звільнено з посади заступника начальника відділу державної реєстрації актів цивільного стану по Томаківському району та місту Марганцю Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області у зв`язку із скороченням посади, відповідно до пункту 1 частини першої статі 87 Закону України «Про державну службу» та пункту 1 статті 40 Кодексу законів про працю України, 11.12.2019, з припиненням державної служби. 
ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ 
Релевантні джерела права й акти їх застосування (чинні на час виникнення спірних правовідносин)
38. Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
39. Принципи, правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженої, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби, яка функціонує в інтересах держави і суспільства, а також порядок реалізації громадянами України права рівного доступу до державної служби, що базується на їхніх особистих якостях та досягненнях визначає Закон України «Про державну службу». 
40. Пункт 4 частини першої статті 83 Закону України «Про державну службу» однією із підстав для припинення державної служби визначає за ініціативою суб`єкта призначення (стаття 87 цього Закону).
41. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 87 Закону України «Про державну службу» підставою для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення є скорочення чисельності або штату державних службовців, ліквідація державного органу, реорганізація державного органу у разі, коли відсутня можливість пропозиції іншої рівноцінної посади державної служби, а в разі відсутності такої пропозиції - іншої роботи (посади державної служби) у цьому державному органі.
42. За змістом частини третьої 87 Закону України «Про державну службу» процедура вивільнення державних службовців на підставі пункту 1 частини першої цієї статті визначається законодавством про працю.
Звільнення на підставі пункту 1 частини першої цієї статті допускається лише у разі, якщо державного службовця не може бути переведено на іншу посаду відповідно до його кваліфікації або якщо він відмовляється від такого переведення.
43. Відповідно до пункту 1 статті 40 Кодексу законів про працю України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.
44. Звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу (частина друга статті 40 Кодексу законів про працю України).
45. Статтею 49-2 Кодексу законів про працю України визначено порядок вивільнення працівників, за змістом якої про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці.
При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством.
Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. У разі якщо вивільнення є масовим відповідно до статті 48 Закону України «Про зайнятість населення», власник або уповноважений ним орган доводить до відома державної служби зайнятості про заплановане вивільнення працівників.
Оцінка висновків судів, рішення яких переглядаються, та аргументів учасників справи
46. Суд касаційної інстанції наголошує на тому, що переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права (частина перша статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України).
47. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази (частина друга статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України).
48. Зі змісту ухвали Верховного Суду від 27.04.2022 слідує, що касаційне провадження у справі відкрито з підстав, визначених пунктом 1 частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.
49. В обґрунтування наявності підстав касаційного оскарження скаржник посилається на неправильне застосування судом апеляційної інстанції частини третьої статті 49-2 Кодексу законів про працю України без урахування висновку щодо застосування норми у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду від 15.07.2020 у справі № 818/1345/16, від 20.01.2020 у справі № 753/22893/17, від 12.06.2019 № 740/4854/17, від 17.02.2021 № 235/4593/19.
50. Так, Верховний Суд неодноразово наголошував, що виходячи із системного аналізу пункту 1 частини першої та частини другої статті 40, частини другої статті 49-2 Кодексу законів про працю України з метою забезпечення цієї гарантії на власника або уповноважений ним орган при звільненні працівника у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці покладається обов`язок при попередженні працівника про таке звільнення одночасно запропонувати йому наявні вакантні посади. Тобто, законодавець встановив принцип одночасності попередження про наступне вивільнення та пропонування наявних вакантних посад для забезпечення гарантії права громадян на сприяння у збереженні роботи. 
51. За приписами частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 Кодексу законів про працю України, які підлягають застосуванню до спірних правовідносин, власник вважається таким, що належно виконав свій обов`язок щодо сприяння у збереженні роботи працівника, який підлягає звільненню у зв`язку із скороченням штату, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо. При цьому, роботодавець зобов`язаний запропонувати вакансії, що відповідають зазначеним вимогам, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник який вивільнюється, працював.
52. Відповідна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 11.06.2020 у справі             № 826/19187/16, від 31.03.2020 у справі № 826/6148/16, від 09.10.2019 у справі № 821/595/16 та ін.
53. Така правова позиція викладена також Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.09.2018 у справі № 800/538/17 (П/9901/310/18). 
54. Верховний Суд неодноразово звертав увагу, що такий обов`язок по працевлаштуванню працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору та охоплює вакантні посади, які з`явилися в установі протягом всього цього періоду і які існували на день звільнення (постанови Верховного Суду від 25.07.2019 у справі                   № 807/3588/14, від 27.05.2020 у справі № 813/1715/16).
55. У цій справі судами встановлено, що позивач працювала та проживає у м. Марганець.
56. Відповідач 18.07.2019 запропонував позивачу обійняти посаду провідного спеціаліста відділу державної реєстрації актів цивільного стану по Томаківському району та місту Марганцю, згідно строкового трудового договору на період відсутності основного працівника.
57. Позивачем було зазначено, що це тимчасова посада (на час перебування працівника у соціальній відпустці) та не у місці проживання позивача, а у м. Томаківка.
58. В інших пропозиціях також було запропоновано посади у м. Кам`янське, м. Дніпро, м. Нікополь, м. Тернівка, м. Кривий Ріг, м. Павлоград., а також м. Марганець (тимчасові посади). 
59. Суд апеляційної інстанції, вирішуючи питання чи вважається «декретна» посада вакантною, з посиланням на правові висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 23.12.2020 у справі            № 285/4227/18 вказав, що право на відпустки забезпечується, зокрема, гарантованим наданням відпустки визначеної тривалості із збереженням на її період місця роботи (посади), заробітної плати (допомоги) у випадках, передбачених законом. Тому, якщо працівник відсутній у зв`язку із хворобою, відрядженням та, зокрема, відпусткою, посада, яку він займає, не є вакантною. Отже, посада жінки, яка перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, не є вакантною.
60. Отже, правильним є висновок суду апеляційної інстанції, що відповідач, пропонуючи обійняти позивачу, посада якого скорочується, посади на період відсутності інших працівників, не є пропозиціями вакантних посад.
61. Щодо запропонованих відповідачем позивачу посад у іншій місцевості, суд касаційної інстанції враховує, що у постанові від 04.04.2018 у справі № 804/15396/15 Верховний Суд вказав, що фактично позивачу було запропоновано переведення на роботу в іншу місцевість, що можливе лише за згодою працівника.
62. При цьому, у справі, що розглядається, судом апеляційної інстанції встановлено, що відповідачем не надано доказів неможливості надання пропозицій вакантних наявних посад в цій же місцевості, які позивач може обіймати відповідно до своєї кваліфікації.
63. За наведених обставин, Верховний Суд погоджується з висновком суду апеляційної інстанції про недотримання відповідачем порядку вивільнення позивача, визначеного законодавством про працю. 
64. Щодо посилань скаржника на неврахування судом апеляційної інстанції висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 15.07.2020 у справі № 818/1345/16, від 12.06.2019 № 740/4854/17, від 17.02.2021 № 235/4593/19 щодо застосування частини третьої статті 49-2 Кодексу законів про працю України у подібних правовідносинах, суд касаційної інстанції зазначає, що висновки, які викладені у зазначених відповідачем постановах перебувають у нерозривному зв`язку із обсягом встановлених у кожній конкретній справі окремо обставин. Крім того, при перегляді вказаних справ у касаційному порядку Верховний Суд не робив висновків щодо правомірності звільнення працівника, у зв`язку з його відмовою від запропонованих посад на підприємстві, в установі, організації в іншій місцевості.  
65. Поза тим, посилання скаржника на висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 20.01.2020 у справі № 753/22893/17, судом касаційної інстанції відхиляються, оскільки у вказаній справі позивач звернувся до суду з позовом про захист прав споживача, стягнення пені за прострочення виконання зобов`язання з повернення вкладу та процентів за вкладом, що вказує на неподібність правовідносин до цієї справи, з огляду на різне матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.
66. Щодо доводів касаційної скарги про пропуск позивачем строку на звернення до суду з заявою про збільшення позовних вимог, яка на думку скаржника, фактично є зміною предмета позову, суд зазначає таке. 
67. Відповідно до частини першої статті 47 Кодексу адміністративного судочинства України крім прав та обов`язків, визначених у статті 44 цього Кодексу, позивач має право на будь-якій стадії судового процесу відмовитися від позову. Позивач має право змінити предмет або підстави позову, збільшити або зменшити розмір позовних вимог шляхом подання письмової заяви до закінчення підготовчого засідання або не пізніше ніж за п`ять днів до першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.
68. Оскільки заяву про збільшення позовних вимог подано позивачем у спосіб, визначений процесуальним законом, ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23.07.2021 прийнято таку заяву позивача. 
69. Свої доводи щодо пропуску позивачем строку звернення з заявою про збільшення позовних вимог відповідач фактично обґрунтовує незгодою з періодом вимушеного прогулу, оскільки при поданні позову позивачем було заявлений такий у строк з 12.12.2019 по 08.01.2020. У заяві про збільшення позовних вимог позивач просить стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу з 12.12.2019 по день ухвалення відповідного рішення у справі. 
70. Відповідно до частини другої статті 235 Кодексу законів про працю України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.
71. Відповідно до висновку про застосування норм права, наведеного у постанові Верховного Суду від 22.05.2019 у справі № 572/2429/15-ц, тлумачення частини другої статті 235 Кодексу законів про працю України, виплата середнього заробітку проводиться за весь час вимушеного прогулу і законом не передбачено будь-яких підстав для зменшення його розміру за певних обставин.  
72. У постанові від 20.06.2018 у справі № 826/808/16 Велика Палата Верховного Суду вказала, що виплата середнього заробітку проводиться за весь час вимушеного прогулу і законом не передбачено будь-яких підстав для зменшення його розміру за певних обставин.
73. За таких обставин, збільшення позивачем позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 12.12.2019 по день ухвалення рішення у справі є правом позивача. При дотриманні вимог процесуального закону, така заява приймається судом. 
74. Враховуючи все вищевикладене, Верховний Суд не встановив неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні оскаржуваного судового рішення.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги 
75. Відповідно до частини першої статті 350 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 341 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Висновки щодо розподілу судових витрат 
76. З огляду на результат касаційного розгляду, суд не вирішує питання щодо розподілу судових витрат. 
Керуючись статтями 139, 327, 341, 345, 349, 350, 355, 356 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд

постановив:

1. Касаційну скаргу Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) залишити без задоволення. 
2. Постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 19.01.2022 у справі № 160/336/20 залишити без змін. 

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                     Ж.М. Мельник-Томенко 

Судді                                                                  Л.О. Єресько

                                                                      В.М. Соколов