ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2360/23 Справа № 212/255/22 	  	Суддя у 1-й інстанції - Власенко М. Д. Суддя у 2-й інстанції - Агєєв О. В.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 березня 2023 року                                                                м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі:
головуючого судді         Агєєва О.В.,
суддів:         Кішкіної І.В., Корчистої О.І.,

розглянувши у письмовому провадженні без виклику сторін в приміщенні Дніпровського апеляційного суду в м.Кривий Ріг Дніпропетровської області цивільну справу №212/255/22 за позовом Акціонерного товариства «Криворізька теплоцентраль» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за комунальні послуги, за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Криворізька теплоцентраль» на рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 25 жовтня 2022 року, ухваленого у складі судді Власенка М.Д., -
ВСТАНОВИВ:

У січні 2022 року позивач АТ «Криворізька теплоцентраль» звернулось до суду із вказаним позовом до ОСОБА_2 , з якої просили стягнути суму заборгованості по оплаті за теплопостачання. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач є постачальником теплової енергії квартири за адресою: АДРЕСА_1 , власником якої була відповідач, але не здійснювала оплату за отриману теплову енергію з 30.10.2013 року по 31.01.2020 року, у зв`язку із чим виникла заборгованість у розмірі 31671,20 грн., яку просить стягнути з відповідача, а також зв`язку із невиконанням відповідачем обов`язку щодо сплати заборгованості, просить стягнути з останньої суму інфляційних витрат у розмірі 7675,49 грн., 3% річних у розмірі 2241,70 грн., а також витрати зі сплати судового збору в розмірі 2270 грн.

Заочним рішенням Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 25 жовтня 2022 року позовні вимоги було задоволено у повному обсязі.
У подальшому ОСОБА_2 , від імені якої діяв представник Рисін О.О. , звернулась з заявою про перегляд даного заочного рішення, яку було задоволено ухвалою від 01 серпня 2022 року.
В серпні 2022 року позивач уточнив свої вимоги, заявивши клопотання про заміну неналежного відповідача у справі. Ухвалою Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 25 жовтня 2022 року замінено неналежного відповідача ОСОБА_2 на належного відповідача ОСОБА_1 .

Рішенням Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 25 жовтня 2022 року відмовлено у задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства «Криворізька теплоцентраль» до   ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення. Судові витрати віднесено на рахунок позивача. Стягнуто з Акціонерного товариства «Криворізька теплоцентраль» на користь ОСОБА_2 витрати, пов`язані з наданням професійної правничої допомоги у розмірі 5000 гривень.

Не погодившись з зазначеним рішенням, позивач АТ «Криворізька теплоцентраль» подав апеляційну скаргу, у якій просив рішення суду у скасувати, ухваливши нове рішення про відмову у задоволені вимог первісного відповідача ОСОБА_2 в частині стягнення витрат пов`язаних із наданням професійної правничої допомоги у розмірі 5000 грн.
В обґрунтування зазначив, що за клопотанням саме позивача суд здійснив заміну відповідача у справі ОСОБА_2 на належного ОСОБА_1 . Отже, суд розглядав справу у відношенні відповідача ОСОБА_1 в інтересах якої діяла адвокат Журавська Марина Вадимівна. Водночас суд дійшов хибного висновку щодо правомірності вимог неналежного відповідача у справі ОСОБА_2 про стягнення на її користь витрат на професійну правничу допомогу у сумі 5000,00 грн, з огляду на те, що адвокат Рисін О.О., який діяв в інтересах ОСОБА_2 не приймав жодної участі у судовому засіданні і його послуги включили в себе лише підготування процесуальних документів. Тож заявлені витрати на професійну правничу допомогу адвоката Рисіна О.О. на суму 5000,00 грн є неспівмірними зі складністю даної справи, наданих адвокатом обсягом послуг у суді, починаючи з моменту її розгляду, не відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру та становлять тягар для позивача, що суперечить принципу справедливого розподілу витрат при розгляді справи.

Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надійшов. 
Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Частиною 3 ст.3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Частиною 4 статті 19 ЦПК України передбачено, що спрощене провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.
Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Відповідно до ч.3 цієї статті розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.
Відповідно до ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Ціна у позову у даній справі складає 47649,93 грн., що є меншим ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тому дану справу слід розглядати без повідомлення учасників справи. 

Відповідно до пункту 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2008 року № 12 «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» у разі якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується.
Згідно ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Зі змісту апеляційної скарги вбачається, що позивач просить скасувати та викладає доводи щодо незаконності рішення лише в частині стягнення з нього на користь ОСОБА_2 витрат на правову допомогу у сумі 5000 грн. Таким чином, у іншій частині судове рішення не оскаржується.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга відповідача підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - залишенню без змін з наступних підстав.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно з частиною першою, другою та п`ятою стаття 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Рішення суду першої інстанції відповідає вказаним вимогам закону.

З матеріалів справи вбачається, що квартира адресою: АДРЕСА_1 перебуває на обслуговуванні у Акціонерного товариства «Криворізька теплоцентраль», на який відкритий особовий рахунок № НОМЕР_1 на послуги централізованого опалення.
Як встановлено судом та підтверджено відповідними доказами у справі, у спірний період, виходячи із меж заявлених позовних вимог в остаточній редакції, з 01.10.2013 року по 07 лютого 2020 року власником квартири за адресою: АДРЕСА_1 була відповідач ОСОБА_1 .
Відповідно до копії договору дарування квартири від 07 лютого 2020 року ОСОБА_1 подарувала, а ОСОБА_2 прийняла в дар квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , при цьому у п.1.5 договору дарувальник стверджує, що заборгованість по комунальним та іншим платежам щодо квартири на момент підписання договору відсутня (а.с.48-50, 69-71).
З наданого позивачем розрахунку, за період з жовтня 2013 року по лютий 2022 року за адресою: АДРЕСА_1 обліковується заборгованість по оплаті послуг з постачання теплової енергії в розмірі 31671,20 грн.
При вирішенні спору судом першої інстанції було зазначено, що зі зміненою позовною заявою до належного відповідача ОСОБА_1 представник позивача звернувся до суду 10 серпня 2022 року, що підтверджується вхідним штампом суду (а.с.115), а отже трирічний строк позовної давності щодо щомісячних платежів по серпень 2019 року включно - сплинув.
Щодо позовних вимог в частині стягнення заборгованості в межах строку позовної давності за період з серпня 2019 року по лютий 2020 року, то з матеріалів справи вбачається, що згідно розрахунку заборгованості, а також роздруківок з сайту «Нова Ко» за адресою АДРЕСА_1 , відповідач ОСОБА_1 належним чином виконувала зобов`язання по сплаті послуг з централізованого опалення, що надавались АТ «Криворізька теплоцентраль».
Так у вказаний період позивачем було нараховано до сплати за жовтень 2019 року - 117,06 грн., за листопад 2019 року - 933,01 грн. за грудень 2019 року - 1390,26 грн., за січень 2020 року - 1176,48 грн., які в повному обсязі сплачені відповідачем ОСОБА_1 ..
За таких обставин суд першої інстанції відмовив у задоволенні позову у повному обсязі.

Задовольняючи заяву ОСОБА_2 про стягнення судових витрат на правову допомогу, суд зазначив що в даному випадку наявні обставини, які надають ОСОБА_2 право вимоги відшкодування їй фактично понесених судових витрат.

Апеляційний суд погоджується з такими висновками та зазначає наступне.

Право на професійну правничу допомогу гарантовано статтею 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України у рішеннях від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000 та від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009.
Так, у рішенні Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року №23-рп/2009 зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо.
Компенсація витрат на правову допомогу у цивільних справах здійснюється виходячи із часу, протягом якого така допомога надавалась у судовому засіданні, під час вчинення окремої процесуальної дії чи ознайомлення з матеріалами справи в суді, при складанні процесуальних документів, наданні інших необхідних для представництва та захисту прав замовника послуг.
Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування в справі, що свідчить про те, що витрати на правову допомогу повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами із наданням.
Згідно із статтею 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Відповідно до положень частини першої, пунктів 1, 4 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Згідно ст.137 ч.1 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Відповідно до ч.2 цієї норми, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Згідно ч.3 вказаної норми, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Відповідно до ст.141 ЦПК України інші, крім судового збору, судові витрати пов`язані з розглядом справи покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Якщо сума судових витрат, заявлена до відшкодування, істотно перевищує суму, заявлену в попередньому (орієнтовному) розрахунку, суд може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні судових витрат в частині такого перевищення, крім випадків, якщо сторона доведе, що не могла передбачити такі витрати на час подання попереднього (орієнтовного) розрахунку.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог щодо співмірності витрат суд може за клопотанням іншої сторони зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. При цьому обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Таким чином, під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами четвертою-п`ятою, дев`ятою статті 141 ЦПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.
При цьому, згідно з статтею 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.. Подані на підтвердження таких витрат докази мають окремо та у сукупності відповідати вимогам статей 77-80 Цивільного процесуального кодексу України.

Відповідно до п.5 ст.51 ЦПК України відповідач, замінений іншим відповідачем, має право заявити вимогу про компенсацію судових витрат, здійснених ним внаслідок необґрунтованих дій позивача. 

Встановлено, що між адвокатським бюро «Олександра Рисіна» в особі керуючого Рисіна Олександра Олександровича та ОСОБА_2 14 липня 2022 року було укладено договір №187/15/22, відповідно до п.1.1 якого клієнт в порядку та на умовах, визначених у цьому договорі, доручає Бюро, а Бюро бере на себе зобов`язання надавати Клієнту правову (професійну правничу) допомогу по підготовці від імені Клієнта та подання до Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області заяви про перегляд заочного рішення Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23.06.2022 року по справі №212/255/22 та подальше представництво інтересів клієнта по даній справі до прийняття судом рішення по справі.
Відповідно до п.3.1 договору вартість наданих послуг з правової допомоги (гонорар) складає 5000 грн. Оплата здійснюється на банківський рахунок Бюро, зазначений в Договорі. Попередня оплата за послуги, зазначені у п.1.1.1 цього договору в розмірі 5000 грн., здійснюється на підставі виставленого рахунку не пізніше 10 календарних днів з дня укладення договору, остаточний розрахунок проводиться протягом 10 календарних днів з моменту підписання акту прийому-передачі.
Відповідно до рахунку №704 від 14 липня 2022 року ОСОБА_2 у рахунок попередньої оплати за договором №187/15/22 від 17 липня 2022 року повинна сплатити 5000 грн.
Згідно з меморіальним ордером №@2PL592121 від 21 липня2022 року ОСОБА_2 сплатила Адвокатському бюро Олександра Рисіна 5000 грн. за рахунком №704 від 14 липня 2022 року.
Відповідно до акту прийому-передачі послуг з правової (професійної правничої) допомоги від 29 серпня 2022 року ОСОБА_2 були надані наступні послуги: підготовка заяви про перегляд заочного рішення суду - 3 години, підготовка відзиву на позов - 2 години, підготовка заяв та клопотань з процесуальних питань - 1 годині, всього на загальну суму 5000 грн.
З матеріалів справи також вбачається, що в межах справи №212/255/22 адвокатом Рисіним О.О., що діяв від імені ОСОБА_2 , 18.07.2022 року була подана заява про ознайомлення з матеріалами справи, 19.07.2022 року - заява про перегляд заочного рішення, 19.07.2022 року - клопотання про ознайомлення з матеріалами справи, 30 серпня 2022 року - відзив на позовну заяву та заяву про відшкодування витрат на правову допомогу.

При вирішенні питання відшкодування судових витрат судом першої інстанції вірно враховано надані заявником докази на підтвердження витрат на правову допомогу та ту обставину, що позивачем первісно було подано позов до неналежного відповідача.
Вбачається, що як у апеляційній скарзі так і у письмових поясненнях, поданих на адресу суду першої інстанції, позивач зазначав, що витрати на правову допомогу не є обґрунтованими та не підлягають задоволенню.
Разом із тим, у пунктах 150-151 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року у справі №922/1964/21 (провадження № 12-14гс22) вказано, що клопотання про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу має бути належним чином мотивовано.
У поясненнях відсутнє жодне мотивування неспівмірності розміру витрат на професійну правничу допомогу, а у апеляційній скарзі зазначено про те, що Рисін О.О. не приймав участі у судових засіданнях та його послуги включили в себе лише підготування процесуальних документів, витрати є неспівмірними зі складністю справи, обсягом послуг та становлять тягар для позивача.
Апеляційний суд зазначає, що процесуальний закон закріплює критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.
Такий висновок міститься у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19).
У вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що принцип змагальності знайшов своє втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності, тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення.
Зважаючи на ціну позову, що становить 47649,93 грн., враховуючи, що представником Рисіним О.О. до суду першої інстанції було подано процесуальній документи, що мали значення для розгляду справи, та ним не зазначалися необґрунтовані витрати, апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги щодо неспівмірності судових витрат та вважає, що рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 25 жовтня 2022 року в оскаржуваній частині необхідно залишити без змін.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильність правових висновків суду, зводяться до переоцінки доказів та на законність оскаржуваного судового рішення не впливають.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає  принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00,  § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року; SERYVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909|04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення. 

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Ураховуючи вищенаведене, апеляційний суд вважає, що підстав для скасування рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 25 жовтня 2022 року немає.

Відповідно до частин 1, 13 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
З огляду на висновок про залишення апеляційної скарги без задоволення, підстав для перерозподілу судових витрат немає.

Керуючись статтями 368, 369, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Криворізька теплоцентраль» залишити без задоволення.
Рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 25 жовтня 2022 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту безпосередньо до Верховного Суду.

Судді: