ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/923/23 Справа № 201/1968/22 	  	   Суддя у 1-й інстанції -  Батманова В.В. Суддя у 2-й інстанції - Лаченкова О. В.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 березня 2023 року                Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі: 
       головуючого                Лаченкової О.В.
       суддів                        Городничої В.С., Петешенкової М.Ю. 
       при секретарі         -        Піменовій М.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі
апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Довіра та гарантія" 
на рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 25 серпня 2022 року 
по справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Довіра та гарантія" до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , треті особи: Публічне акціонерне товариство "Комерційний банк "Надра", Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Кретова Наталія Борисівна про визнання права іпотеки,-

ВСТАНОВИЛА:
       В березні 2022 року до Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська надійшов позов ТОВ "ФК "Довіра та гарантія" до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , треті особи: ПАТ "КБ "Надра", Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Кретова Н.Б. про визнання права іпотеки.
       В обґрунтування позову ТОВ "ФК "Довіра та гарантія" зазначало, що 24.10.2007 між ВАТ КБ «Надра» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір №8/2007/840-К/1485-Н, згідно якого банк надав позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості та платності грошові кошти у сумі 197 589,28 доларів США, в порядку та на умовах, визначених цим договором. В якості забезпечення виконання позичальником своїх зобов`язань щодо погашення кредиту, сплати відсотків та інших платежів, передбачених цих договором, укладено договір іпотеки нерухомого майна №1485-Н/1 від 24.10.2007, а саме: квартири загальною площею 72,8 кв.м, житловою-52,2 кв.м, за адресою: АДРЕСА_1 , що є власністю іпотекодавця.
       Згодом 05.03.2015 у ОСОБА_3 виникло право власності на спірну квартиру за результатами проведения прилюдних торгів від 18.12.2013 організованих ПП «СП Юстиція» переможцем за якими визначено ОСОБА_3 .
       В подальшому на підставі рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська у справі №201/8614/14-ц реєстратором ПН ДМНО Кретовою Н.Б. 06.03.2015 внесено запис про припинення іпотеки нерухомого майна, квартири АДРЕСА_2 та вилучено з державного реєстру нерухомого майна запис про обтяження іпотеки №5901626. 06.03.2015 на підставі договору купівлі – продажу право власності на спірну квартиру виникає у ОСОБА_4 11.03.2015 на підставі договору купівлі-продажу у ОСОБА_4 право власності на спірну квартиру припинилося, а виникло у ОСОБА_1 
       29.04.2020 між ПАТ «КБ «Надра» та ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» укладено договір №GK3N216867 про відступлення права вимоги, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мурською Н.В., зареєстрований в реєстрі за №624.
       Позивач вважає, що незаконним шляхом було припинено обтяження у вигляді іпотеки (предмет іпотеки квартира за адресою АДРЕСА_1 ), що дало змогу без відома іпотекодаржателя безперешкодно відчужити предмет іпотеки.
       У зв`язку з викладеним ТОВ "ФК "Довіра та гарантія" просило суд визнати за ТОВ «ФК "Довіра та гарантія» право іпотекодержателя нерухомого майна, а саме: квартири АДРЕСА_2 , загальною площею72,8 кв.м. Державному реєстратору чи посадовій особі Міністерства юстиції України до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внести запис про державну реєстрацію іпотеки (поновлення запису про іпотеку) та заборони щодо квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , де іпотекодавцем є ОСОБА_2 , а іпотекодержателем є - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія».
       Рішенням Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 25 серпня 2022 року в задоволенні позову ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , треті особи: ПАТ "КБ "Надра", Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Кретова Н.Б. про визнання права іпотеки -відмовлено.
       В апеляційній скарзі ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» на рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 25 серпня 2022 року просить скасувати рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 25 серпня 2022 року та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги ТОВ «ФК «Довіра та гарантія», вирішити питання судових витрат.
       У відзиві ОСОБА_1 на апеляційну скаргу ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» на рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 25 серпня 2022 року просить відмовити ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» у задоволенні апеляційної скарги, рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 25 серпня 2022 року залишити без змін, судові витрати покласти на відповідача.
       Відзиви на апеляційну скаргу ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» на рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 25 серпня 2022 року від інших учасників справи до апеляційного суду не надходили.
       Вислухавши доповідь судді, пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
       Судом першої інстанції встановлено, що 29.04.2020 між ПАТ «КБ «Надра» та ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» укладено договір №GK3N216867 про відступлення права вимоги, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мурською Н.В., зареєстрований в реєстрі за №624.
       24.10.2007 між ВАТ КБ «Надра» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір №8/2007/840-К/1485-Н, згідно якого банк надав позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості та платності грошові кошти у сумі 197589,28 доларів США, в порядку та на умовах, визначених цим договором.
       В якості забезпечення виконання позичальником своїх зобов`язань щодо погашення кредиту, сплати відсотків та інших платежів, передбачених цих договором, укладено договір іпотеки нерухомого майна №1485-Н/1 від 24.10.2007, а саме: квартири загальною площею 72,8 кв.м, житловою-52,2 кв.м, за адресою: АДРЕСА_1 , що є власністю іпотекодавця.
       Згодом, 05.03.2015 у ОСОБА_3 виникло право власності на спірну квартиру за результатами проведения прилюдних торгів від 18.12.2013 організованих ПП «СП Юстиція» переможцем за якими визначено ОСОБА_3 .
       В подальшому на підставі рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська у справі №201/8614/14-ц реєстратором ПН ДМНО Кретовою Н.Б. 06.03.2015 внесено запис про припинення іпотеки нерухомого майна, квартири АДРЕСА_2 та вилучено з державного реєстру нерухомого майна запис про обтяження іпотеки №5901626.
       Позивач зазначає, що ним до Жовтневого райоинго суду м.Дніпропетровська зроблений запит щодо винесення судом рішення у справі №201/8614/14-ц на що отримано відповідь, що така справа судом не розглядалась, проте, вказане спростовується наданими на запит суду матеріалами нотаріальної справи (а.с.№110-112, т.1), а відтак, твердження позивача в цій частині судом першої інстанції правильно оцінено критично.
       06.03.2015 на підставі договору купівлі – продажу право власності на спірну квартиру виникає у ОСОБА_4 
11.03.2015 на підставі договору купівлі-продажу спірну квартиру придбала ОСОБА_1 .
       Відповідно до статті 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
       Згідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду України від 05.07.2017 у справі №752/8842/14-ц та постанові Верховного Суду від 16.10.2018 у справі №914/2567/17 відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав.
       У постанові Верховного Суду від 13.03.2019 у справі №905/635/18 зазначено, що у разі заміни кредитора в зобов`язанні саме зобов`язання зберігається цілком і повністю, змінюється лише його суб`єктний склад у частині кредитора. При цьому такий спеціальний інструмент для заміни сторони у зобов`язанні, як відступлення права вимоги, може бути застосований лише відносно дійсного зобов`язання, тобто такого зобов`язання, яке існувало на момент переходу відповідного права від первісного кредитора. А отже, договори про відступлення прав вимоги (які входять до предмету позову) були укладені згідно до норм чинного законодавства України. Зобов`язання за кредитним договором припиняються їх належним виконанням, а Законом України “Про іпотеку” визначено вичерпний перелік підстав для припинення іпотеки.
       Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
       У пункті 29 постанови Великої палати Верховного Суду від 20 листопада 2018 року у справі №907/50/16; провадження №12-122гс18 вказано: «За змістом частини п`ятої статті 12 Цивільного кодексу України добросовісність набувача презюмується, тобто незаконний набувач вважається добросовісним, поки не буде доведено протилежне».
       Також у постанові Верховного Суду від 13 листопада 2019 року у справі №645/4220/16-ц (провадження №61-19921св18) викладено висновок про те, що заявниця була позбавлена права власності на квартиру без компенсації і вона не могла розраховувати на отримання іншого житла від держави. Органи державної влади не забезпечили належної експертизи щодо законності правочинів з нерухомим майном. Проте заявниця не повинна була передбачати наявність ризику того, що право власності на квартиру може бути припинено в зв`язку з бездіяльністю влади в рамках процедур, спеціально призначених для запобігання шахрайства при вчиненні правочинів з нерухомим майном (ALENTSEVA v. RUSSIA, № 31788/06, § 72 - 77, ЄСПЛ , від 17 листопада 2016 року). Конструкція, за якої добросовісний набувач втрачає майно і сам змушений шукати способи компенсації своїх втрат, є неприйнятною та покладає на добросовісного набувача індивідуальний та надмірний тягар. Не може добросовісний набувач відповідати у зв`язку із бездіяльністю влади в рамках процедур, спеціально призначених для запобігання шахрайства при вчиненні правочинів з нерухомим майном. Факт незаконного відчуження та допущення продажу квартири не може породжувати правових наслідків для добросовісного набувача, проте, вочевидь є підставою для виникнення обов`язку щодо відшкодування збитків, що завдані таким відчуженням.
       В той же час, обставини, викладені у позовній заяві, пов`язані із механізмом відчуження квартири попередніми по відношенню до відповідача власниками, можуть бути піддані перевіркам та розслідуванням у межах встановлених державою процедур та, у випадку виявлення порушень, що вплинули на права позивача та завдали останньому шкоди, саме на винних у таких порушеннях осіб має бути покладена відповідальність, зокрема майнова, що забезпечить повне відновлення прав позивача у випадку встановлення їх порушення.
       У пункті 7.22. постанови Великої Палати Верховного Суду від 15 червня 2021 року сформульовано наступні висновки: «за відсутності в реєстрі відомостей про права інших осіб на нерухоме майно або їх обтяжень особа, яка добросовісно покладалася на ці відомості, тобто не знала і не мала знати про існування таких прав чи обтяжень, набуває право на таке майно вільним від незареєстрованих прав інших осіб та обтяжень (пункт 38 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі №922/3537/17 за провадженням № 12-127гс19). За таких умов право іпотеки припиняється, відомості про іпотеку поновленню не підлягають ...»
       «При вирішенні таких спорів необхідно враховувати наявність чи відсутність обставин, які можуть свідчити про недобросовісність набувача майна, придбаного за відсутності в державному реєстрі відомостей про обтяження».
       На момент укладення відповідачем договору купівлі-продажу квартири від 11 березня 2015 року, про що нотаріусом внесено записи до відповідного реєстру, в останньому були відсутні відомості про права інших осіб на нерухоме майно або їх обтяжень. За умови існування тих чи інших обтяжень укладення договору купівлі-продажу та подальше внесення інформації до реєстру є неможливим та не могло відбутися, як із точки зору законодавчого, так і технічного аспектів.
       Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав для визнання за позивачем права іпотекодержателя нерухомого майна, та, відповідно, для задоволення позову, оскільки на момент укладення відповідачем ОСОБА_1 договору купівлі-продажу квартири від 11 березня 2015 року були відсутні в реєстрі відомості про права інших осіб на нерухоме майно або їх обтяження та особа, яка добросовісно покладалася на ці відомості, тобто не знала і не мала знати про існування таких прав чи обтяжень, набуває право на таке майно вільним від незареєстрованих прав інших осіб та обтяжень. 
Окрім того, доводи апеляційної скарги ТОВ «ФК «Довіра та гарантія», що його права як іпотекодержателя підтверджується умовами п.1 Договору №GK3N216867 від 29.04.2020 року про відступлення права вимоги,укладеного між ПАТ «КБ «Надра» та ТОВ «ФК «Довіра та гарантія», колегія суддів ставиться критично, оскільки наданий позивачем витяг з реєстру договорів, складений саме представником позивача, є неналежним доказом, оскільки не містить підписів представників сторін відповідно до вищевказаного договору, додатком до якого є відповідний реєстр у Додатку №1.(т.1 а.с.10).
Доводи апеляційної скарги ТОВ «ФК «Довіра та гарантія», що судом першої інстанції винесено ухвалу про витребування матеріалів нотаріальної справи щодо підстав реєстрації права власності за ОСОБА_3 , яка не була виконана, і, як наслідок, ухвалено неправомірне рішення, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки спростовуються матеріалами справи.
       Як вбачається з матеріалів справи, 06 липня 2022 року приватним нотаріусом Кретовою Н.Б. надано копії документів (нотаріальної справи) стосовно квартири АДРЕСА_2 . (а.с.104-129 т.1), в тому числі рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 24 грудня 2014 року по справі №201/8614/14-ц, яким припинено іпотеку за реєстровим номером 5901626 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, накладену на підставі іпотечного договору №1485-Н/1, реєстровий номер 4441 від 24.10.2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Петренко К.В. на об`єкт нерухомого майна: квартиру АДРЕСА_2 .
       Припинено заборону на нерухоме майно за реєстровим номером 5901589 в Державному ресстрі речових прав на нерухоме майно, накладену на підставі іпотечного договору №1485-Н/1, реєстровий номер 4441 від 24.10.2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Петренко К.В. на об?єкт нерухомого майна. квартиру АДРЕСА_2 (а.с.110-112 т.1).
       Що, в свою чергу, спростовує доводи апелянта, що справа №201/8614/14-ц Жовтневим районним судом м.Дніпропетровська не розглядалася.
       Доводи апеляційної скарги ТОВ «ФК «Довіра та гарантія», що іпотечне майно вибуло в незаконний спосіб, що перешкоджає іпотекодержателю задовольнити свої іпотечні вимоги, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки позивачем не доведено, що ОСОБА_1 є недобросовісним набувачем.
       За змістом частини п`ятої статті 12 Цивільного кодексу України добросовісність набувача презюмується, тобто незаконний набувач вважається добросовісним, поки не буде доведено протилежне (п.29 постанови Великої палати Верховного Суду від 20.11.2018 року у справі №907/50/16 провадження №12-122гс18).
       На момент нотаріального посвідчення вказаних апелянтом договорів купівлі-продажу, зокрема, договору купівлі-продажу квартири від 11.03.2015 року, який зареєстрований приватним нотаріусом Дніпропетровського нотаріального округу Лозенко В.В. за №474 в Державному реєстрі прав, не існувало жодного зареєстрованого речового права на такий об`єкт або обтяжень таких прав.
       Отже, добросовісна особа, яка придбаває нерухоме майно у власність або набуває інше речове право на нього, вправі покладатися на відомості про речові права інших осіб на нерухоме майно та їх обтяження (їх наявність або відсутність), що містяться у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Тому за відсутності в цьому реєстрі відомостей про права інших осіб на нерухоме майно або їх обтяжень особа, яка добросовісно покладалася на ці відомості, тобто не знала і не мала знати про існування таких прав чи обтяжень, набуває право на таке майно вільним від незареєстрованих прав інших осіб та обтяжень.
       Зазначений висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі №922/3537/17 (провадження №12-127гс19), а також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 2.11.2021 року у справі №925/1351/19, провадження №12-35гс21 (пункт 6.50), у постанові від 07.11.2018 у справі №488/5027/14 (пункт 96).
       Посилання в апеляційній скарзі на вирок у справі №199/3954/18, яким ОСОБА_3 визнано винним у скоєні кримінальних правопорушень за ч.3 ст.190, ч.4 ст.358 КК України, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки позивачем не зазначено яку саме інформацію містить вказаний вирок щодо предмета доказування саме у цій справі.
       Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, якими з`ясовані обставини справи, доводи сторін перевірені, їм дана належна оцінка, а доводи скаржника зводяться до неправильного тлумачення норм матеріального права та до переоцінки доказів, що не дає суду апеляційної інстанції підстав для задоволення вимог апеляційної скарги.
       Відповідно до ст.89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.
       Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
       Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.
       Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Довіра та гарантія" - залишити без задоволення.
Рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 25 серпня 2022 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

       Головуючий суддя                                                О.В.Лаченкова

       Судді                                                                 В.С.Городнича

                                                                       М.Ю.Петешенкова