ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"16" січня 2023 р.           Справа№ 910/19577/21
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Пономаренка  Є.Ю.
суддів:            Руденко  М.А. 
          Барсук  М.А. 

          Без повідомлення (виклику) учасників справи.

розглянувши апеляційні скарги Фізичної особи - підприємця Яроша Віталія Валерійовича на рішення   Господарського суду міста Києва від 05.07.2022 (суддя Головіна К.І., повний текст складено - 13.07.2022) та додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 18.08.2022 (суддя Головіна К.І., повний текст складено - 24.08.2022) у справі     №910/19577/21  за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Софарма Україна" до Фізичної особи - підприємця Яроша Віталія Валерійовича про стягнення 217 265,58 грн.
ВСТАНОВИВ наступне.
До Господарського суду міста Києва із позовом звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю "Софарма Україна" (далі - ТОВ "Софарма Україна", позивач) до Фізичної особи - підприємця Яроша Віталія Валерійовича (далі - ФОП Ярош В. В., відповідач) про стягнення суми гарантійного платежу в розмірі 217 265,58 грн. 
Позов мотивований тим, що відповідач всупереч закінченню терміну дії договору та повернення об`єкту оренди суборендодавцю, гарантійний платіж позивачу не повернув.
Рішенням Господарського суду міста Києва від 05.07.2022 у справі №910/19577/21 позов задоволено частково, стягнуто з відповідача на користь позивача гарантійний платіж у сумі 206 428 грн. 10 коп. та судовий збір у сумі 3 096 грн. 42 коп. У решті вимог - відмовлено.
Суд першої інстанції дійшов висновку про те, що за відсутності встановлених порушень господарського зобов`язання з боку ТОВ "Софарма Україна" в частині неналежної сплати орендних платежів чи завдання суборендарем збитків суборендодавцю, позивач має право вимагати від ФОП Яроша В.В. повернення гарантійного платежу.
Разом з тим, при вирішенні питання про стягнення гарантійного платежу, заявленого позивачем в сумі 217 265,58 грн., із платіжного доручення № 4891 від 23.10.2018 суд встановив, що до вказаної суми входить також винагорода за адміністрування та обслуговування орендованого приміщення в розмірі 10      837,48 грн., яка відповідно до п. 4.1 договору є невід`ємною частиною орендної плати, а тому така винагорода має бути виключена із суми гарантійного платежу. Відтак, з відповідача була стягнута  сума коштів гарантійного платежу - 206 428,10 грн. 
Не погодившись з прийнятим рішенням, відповідач звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати вказане рішення суду та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт посилається на те, що гарантійний платіж не підлягає поверненню позивачу з огляду на наявність у нього заборгованості з орендної плати, а також враховуючи пошкодження орендованого приміщення. 
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 15.08.2022 поновлено  Фізичній особі - підприємцю Ярошу Віталію Валерійовичу пропущений процесуальний строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 05.07.2022 у справі     №910/19577/21, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Фізичної особи - підприємця Яроша Віталія Валерійовича на рішення    Господарського суду міста Києва від 05.07.2022 у справі     №910/19577/21, учасникам справи встановлено строк для подання відзивів, заперечень на апеляційну скаргу та інших заяв/клопотань, протягом 15 днів з моменту отримання даної ухвали, роз`яснено учасникам, що апеляційна скарга буде розглянута без повідомлення учасників справи, зупинено дію рішення Господарського суду міста Києва від 05.07.2022 у справі     №910/19577/21, витребувано з Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/19577/21.
Додатковим рішенням Господарського суду міста Києва від 18.08.2022 у справі №910/19577/21      заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Софарма Україна" про розподіл судових витрат задоволено частково, стягнуто з Фізичної особи - підприємця Яроша Віталія Валерійовича на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Софарма Україна" витрати на правничу допомогу у сумі 14 251 грн. 78 коп. У решті вимог - відмовлено.
Місцевий господарський суд, приймаючи вказане рішення виходив з того, що сума, заявлена до стягнення, є співмірною та адекватною зі ступенем складності справи, значенням справи для сторін, обсягом виконаних робіт та витраченим часом для надання правничої допомоги адвокатом.
При цьому, з урахуванням часткового задоволення позову, витрати правничої допомоги були розподілені судом пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тобто покладені на відповідача в сумі 14 251,78 грн.
Не погодившись з прийнятим додатковим рішенням, відповідач звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати вказане додаткове рішення суду та прийняти нове, яким зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу.
В апеляційній скарзі апелянт вказує про те, що заявлені позивачем витрати правничої допомоги є завищеними та необґрунтованими.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 03.10.2022 поновлено Фізичній особі - підприємцю Ярошу Віталію Валерійовичу пропущений процесуальний строк на апеляційне оскарження додаткового рішення Господарського суду міста Києва від 18.08.2022 у справі    №910/19577/21; відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Фізичної особи - підприємця Яроша Віталія Валерійовича на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 18.08.2022 у справі №910/19577/21; об`єднано апеляційні скарги Фізичної особи - підприємця Яроша Віталія Валерійовича на рішення     Господарського суду міста Києва від 05.07.2022 та додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 18.08.2022 у справі     №910/19577/21 в одне апеляційне провадження; учасникам справи встановлено строк для подання відзивів, заперечень на апеляційну скаргу та інших заяв/клопотань, протягом 15 днів з моменту отримання даної ухвали; роз`яснено учасникам, що апеляційна скарга буде розглянута без повідомлення учасників справи; зупинено дію додаткового рішення Господарського суду міста Києва від 05.07.2022 у справі   №910/19577/21.
Апелянтом 14.10.2022 подані до суду клопотання про витребування доказів.
Колегія суддів, дійшла висновку про залишення їх без розгляду, з огляду на наступне.  
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 15.08.2022 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Фізичної особи - підприємця Яроша Віталія Валерійовича на рішення    Господарського суду міста Києва від 05.07.2022 у справі     №910/19577/21.
При цьому, вказаною ухвалою учасникам справи встановлено строк для подання відзивів, заперечень на апеляційну скаргу та інших заяв/клопотань протягом 15 днів з моменту отримання даної ухвали.
Зазначена ухвала була направлена 22.08.2022 на електронну адресу представника скаржника, вказану ним в апеляційній скарзі, та доставлена одержувачу того ж дня - 22.08.2022, що підтверджується відповідними роздруківками з електронної пошти.
Отже, з 23.08.2022 розпочався перебіг, встановленого судом, 15-тиденного строку для подання, зокрема, клопотань.
Відповідно 06.09.2022 вказаний строк сплив.
Колегією суддів при цьому враховується, що апелянт у заяві про розгляд справи за участю сторін, яка була направлена ним до суду 20.09.2022, посилався на ухвалу суду від 15.08.2022 про відкриття апеляційного провадження, отже станом на дату складання вказаної заяви (20.09.2022) апелянт був обізнаний про її наявність та встановлення нею строку, зокрема, для подання клопотань. 
Отже, навіть якщо проводити обчислення 15-тиденного строку починаючи з вказаної дати, клопотання могли бути подані відповідачем у строк до 05.10.2022.
В свою чергу, клопотання про витребування доказів були подані апелянтом 14.10.2022, тобто із пропуском 15-тиденного строку. 
При цьому, про поважність причин неподання вказаних клопотань у встановлений судом строк, заявник не вказав.
          Відповідно до статті 118 Господарського процесуального кодексу України право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку. Заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.
Таким чином, оскільки клопотання про витребування доказів були подані апелянтом після закінчення, встановленого, ухвалою Північного апеляційного господарського суду від  15.08.2022 у справі     №910/19577/21, 15-тиденного строку, вони залишаються судом без розгляду.
Від позивача до апеляційного суду надійшли відзиви на апеляційні скарги відповідача, в яких викладено заперечення проти задоволення їх вимог.
Згідно з ч. 1 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у Главі 1 Розділу ІV.
Частинами 1 та 2 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.  Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційних скарг, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваних рішень, дійшла до висновку про те, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню, а оскаржувані рішення місцевого господарського суду -  зміні або скасуванню, з наступних підстав.
Між ФОП Ярошем В. В. (суборендодавець) та ТОВ "Софарма Україна" (суборендар) 08.06.2018 було укладено договір суборенди № 37/18 (далі - договір суборенди), за умовами якого суборендодавець передає, а суборендар приймає у тимчасове користування нежитлове приміщення 300 кв.м., розташоване за адресою: м. Київ, вул. Прирічна, 9, зона 1, для розміщення офісних приміщень (розділ 1).
Відповідно до п. 4.1 вказаного договору розмір орендної плати на місяць складає 196 125,00 грн. без ПДВ, що еквівалентно 7  500 дол. США (за офіційним курсом НБУ 26,15 грн. за 1 дол. США станом на 06.06.2018). Плата встановлена з розрахунку 25 доларів США за 1 кв.м. Винагорода за адміністрування та обслуговування орендованого об`єкту суборенди складає 5,25 %, що є еквівалентом 394 дол. США від суми орендної плати та є невід`ємною частиною орендної плати. Сума фіксованої щомісячної орендної плати разом з винагородою складає 7 894 в еквіваленті доларів США.
У день підписання акта прийому-передачі суборендар повинен сплатити одноразово суму коштів у розмірі 206 428,10 грн., що є гарантійним платежем, у рахунок належних з нього платежів, яка повертається суборендарю протягом 5 робочих днів з дати підписання акта прийому-передачі об`єкту оренди суборендарю, або не повертається у разі порушення суборендарем своїх зобов`язань та на умовах, визначених цим договором.
Сума орендної плати та гарантійного платежу вноситься суборендарем на рахунок суборендодавця в гривнях України та визначається в еквіваленті 15 788 дол. США згідно встановленого НБУ курсу долара до гривні на останній робочий день місяця, попереднього за розрахунковим (п. 4.1 договору).
Першим днем строку, за який суборендар повинен вносити плату за користування приміщенням згідно договору є день підписання сторонами акта прийому-передачі в оренду приміщення, а останнім днем - день підписання сторонами акта приймання-передачі приміщення (п. 4.5 договору).
Передача об`єкта суборенди здійснюється уповноваженими представниками сторін в строк з 01.10.2018 по 31.10.2018 включно за умови своєчасного виконання суборендарем зобов`язань, встановлених п. 4.3 договору (п. 5.1 договору), що оформляється актом прийому-передачі об`єкта суборенди (п. 5.2 договору). Повернення об`єкта суборенди після закінчення строку суборенди оформляється актом прийому-передачі об`єкта суборенди, що складається і підписується представниками сторін в день закінчення строку суборенди, за умови виконання суборендарем умов п. 5.6 - 5.8 цього договору щодо стану об`єкта оренди (п. 5.5 договору).
Відповідно до п. 5.7 договору сторони зобов`язані за 20 календарних днів до закінчення строку дії цього договору, при відсутності згоди сторін про продовження цього договору або при достроковому його розірванні (в тому числі шляхом дострокового звільнення суборендарем об`єкта суборенди), створити спільну комісію для огляду об`єкта суборенди з метою його подальшого прийняття. За наслідками огляду об`єкта суборенди сторони складають та підписують акт огляду, в якому зазначають стан об`єкта суборенди, встановлене в ньому обладнання та враховують здійснені суборендарем поліпшення об`єкта суборенди (якщо такі мали місце), виявлені несправності та недоліки.
Договір є укладеним з моменту його підписання сторонами і діє до 01.10.2021 (п. 3.1).
Жодною із сторін не заперечуються обставини передачі на підставі вказаного  договору суборенди ФОП Ярош В. В. у користування ТОВ "Софарма Україна" приміщення 300 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Прирічна, 9, зона 1. 
При цьому, відповідний Акт приймання - передачі приміщення в суборенду в матеріалах справи відсутній.
Позивач на підставі рахунку орендодавця № 18 від 22.10.2018 сплатив на користь останнього гарантійний платіж за суборенду нежитлового приміщення у сумі 206 428,10 грн., а також винагороду за адміністрування та обслуговування орендованого приміщення у сумі 10      837,48 грн., що разом склало 217 265,58 грн. Зазначені обставини підтверджуються копією платіжного доручення № 4891 від 23.10.2018.
30.09.2021 ТОВ "Софарма Україна" передало (повернуло) суборендодавцю орендоване приміщення 300 кв.м., за адресою: м. Київ, вул. Прирічна, 9, зона 1, по акту приймання-передачі, підписаному сторонами того ж дня. У вказаному акті сторони зазначили, що при обстеженні приміщення були виявлені наступні недоліки: в кімнатах не працюють розетки; відсутні магістралі для монтажу спліт-систем для кондиціювання; наявні пошкодження покриття стін. Також сторони погодили, що суборендодавець має викликати представника суборендаря для перевірки придатності системи електропроводки, а у разі нез`явлення останнього, вартість усунення її недоліків буде встановлена самостійно суборендодавцем.
06.10.2021, у зв`язку із закінченням дії договору суборенди та поверненням орендованого майна, ТОВ "Софарма Україна" звернулось до ФОП Яроша В. В. з вимогою, у якій просило повернути гарантійний платіж у сумі 217 265,58 грн.
У відповідь на вказану вимогу, посилаючись на п. 4.9 договору, ФОП Ярош В. В. листом від 05.11.2021 повідомив позивача про відсутність підстав для повернення гарантійного платежу, оскільки той був зарахований у рахунок сплати орендної плати за вересень 2021 у сумі 212      597,40 грн.
Звертаючись до суду з даним позовом, ТОВ "Софарма Україна" вказувало, що починаючи з 26.08.2021, з незалежних від нього обставин, а саме відсутності електропостачання з вини відповідача, суборендар не користувався орендованим приміщенням, що унеможливлює нарахування будь-яких плат за договором суборенди, а тому підстав для проведення зарахування гарантійного платежу у рахунок орендної плати за вересень місяць у відповідача не було. 
Суд першої інстанції, при розгляді даної справи, дійшов висновку про  відсутність з боку ТОВ "Софарма Україна" порушень в частині неналежної сплати орендних платежів чи завдання суборендарем збитків суборендодавцю.
Апелянт (відповідач у справі) в свою чергу вважає, що гарантійний платіж не підлягає поверненню позивачу з огляду на наявність у нього заборгованості з орендної плати за вересень 2021, а також враховуючи пошкодження орендованого приміщення.
Враховуючи наведене вище спірними є обставини наявності чи відсутності у позивача перед відповідачем заборгованості з орендної плати за вересень 2021 року, а також щодо пошкодження чи не пошкодження позивачем орендованого приміщення.
Розглядаючи спір у даній справі, колегія суддів виходить з наступного.  
Згідно зі статтею 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Відповідно до статті 174 Господарського кодексу України (далі - ГК України) господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.
Відповідно до статті 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Згідно з частиною першою статті 283 ГК України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.
Відповідно до частиною першою статті 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.
Відповідно до пункту 4.1 договору сторони погодили, що гарантійний платіж повертається суборендарю протягом 5 робочих днів з дати підписання акта приймання-передачі об`єкта оренди суборендарю, або не повертається у разі порушення суборендарем своїх зобов`язань на умовах, визначених цим договором.
Стосовно такої підстави для неповернення гарантійного платежу, як здійснення відповідачем  зарахування його в рахунок  відшкодування завданих суборендодавцю збитків (проведення ремонтних робіт приміщення, демонтажу систем кондиціювання), слід зазначити наступне.
Згідно з п. 4.9 договору суборендодавець має право в односторонньому порядку зарахувати гарантійний платіж в рахунок погашення можливих збитків, сплати неустойки (пені, штрафів), інших платежів у разі їх виникнення внаслідок порушення суборендарем положень договору, за умови повідомлення про це суборендаря в письмовій формі за 3 робочих дні до такого зарахування.
Відповідно до ст. 779 Цивільного кодексу України наймач зобов`язаний усунути погіршення речі, які сталися з його вини. У разі неможливості відновлення речі наймодавець має право вимагати відшкодування завданих йому збитків.
Згідно зі ст. 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.
За загальним правилом, передумовою стягнення збитків є встановлення в діях їх завдавача складу цивільного правопорушення, до якого входять: наявність збитків; протиправність поведінки заподіювача збитків і його вина; причинний зв`язок між протиправними діями порушника і завданими збитками. Відсутність будь-якої із указаних ознак виключає настання цивільно-правової відповідальності особи у вигляді покладення на неї обов`язку з відшкодування збитків.
Як вірно вказав суд першої інстанції, згідно з 5.6 договору документом, який підтверджує первинний стан об`єкта суборенди (за яким можливо встановити у подальшому наявність/відсутність недоліків майна, погіршення його стану), є акт прийому-передачі суборендарю об`єкта суборенди. 
В свою чергу,  в матеріалах справи вказаний акт відсутній. 
До матеріалів позову доданий акт огляду орендованого приміщення від 10.09.2021, складений на вимогу ТОВ "Софарма Україна" та підписаний сторонами, у якому зазначено про виявлення недоліків майна, що зафіксовано на відео трьома сторонами.
Також позивачем наданий акт приймання-передачі (повернення) орендованого приміщення від 30.09.2021, в якому сторони зафіксували виявлені недоліки. 
Однак, враховуючи відсутність первинного акта приймання-передачі приміщення у користування позивачу, в якому мав бути зафіксований стан майна в момент його передачі в суборенду, визначити наявність та ступінь погіршень такого майна на час його повернення неможливо. Також відсутні докази того, що будь-які пошкодження приміщення були завдані саме позивачем. 
Водночас, із матеріалів справи вбачається, що демонтаж систем кондиціювання, на що вказував відповідач у своєму листі від 23.09.2021, здійснювався позивачем правомірно - як власником спліт-систем кондиціювання, що підтверджується копіями рахунків № 10, 11 від 01.11.2018, видатковими накладними від 01.11.2018 та банківськими виписками з рахунку позивача про сплату зазначених спліт-систем (були викуплені у ФОП Ярош. В.В. у 2018 році).
За таких обставин, враховуючи відсутність відповідних доказів, суд першої інстанції  прийшов  до вірного висновку про відсутність підстав  для зарахування гарантійного платежу в рахунок відшкодування збитків, заподіяних пошкодженням приміщення. 
Стосовно обставин наявності чи відсутності у позивача перед відповідачем заборгованості з орендної плати за вересень 2021 року, то позивач, вказуючи про неможливість використання ним приміщення починаючи з 26.08.2021 через відсутність електропостачання з вини відповідача, зазначає про неправомірність зарахування останнім суми гарантійного платежу в рахунок оплати оренди за вересень 2021 року.
Суд першої інстанції, встановивши обставини відсутності електропостачання у приміщенні починаючи з 26.08.2021, а також обставини його відновлення 10.09.2021, дійшов висновку, що дії відповідача з протиправного припинення електропостачання та його бездіяльність в частині відновлення можливості подальшого користування позивачем орендованим приміщенням у визначений договором строк (недопуск до приміщення), призвели до того, що суборендар передчасно, за 20 днів до спливу строку дії договору, залишив (звільнив) орендоване приміщення для забезпечення належного ведення своєї господарської діяльності та продовжив її в іншому місці.
Відповідач наведені обставини заперечує та вважає, що вони спростовуються поданими ним доказами, які були додані до відзиву на позовну заяву та які (разом із відзивом) місцевий господарський суд не прийняв.
В апеляційній скарзі скаржник зазначає про необґрунтованість неприйняття судом першої інстанції відзиву разом із доданими до нього документами, наданими відповідачем  на підтвердження своїх заперечень проти позову.
Стосовно наведеного колегія суддів зазначає наступне.
Відповідач 02.02.2022 подав до суду першої інстанції відзив, у якому проти заявлених вимог ТОВ "Софарма Україна" про стягнення суми гарантійного платежу заперечив, просив відмовити у їх задоволенні. Разом із відзивом відповідач надав клопотання про поновлення строку для подання відзиву.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 08.02.2022 у задоволенні клопотання Фізичної особи - підприємця Яроша Віталія Валерійовича про поновлення процесуального строку для подачі відзиву відмовлено; залишено відзив Фізичної особи - підприємця Яроша Віталія Валерійовича без розгляду.
Приймаючи вказану ухвалу суд виходив з наступного.
Із пункту 4 резолютивної частини ухвали Господарського суду міста Києва від 03.12.2021 про відкриття провадження у справі вбачається, що відповідачу був встановлений строк для подачі відзиву - п`ятнадцять днів з дня вручення даної ухвали. 
Зазначена ухвала була направлена відповідачу 07.12.2021 за зареєстрованим місцем його знаходження - 04211, м. Київ, проспект Героїв Сталінграда, буд. 2-Г, кв. 203, однак, 10.01.2022 ухвала була повернута до Господарського суду міста Києва органом поштового зв`язку із відміткою про закінчення терміну зберігання поштового відправлення.
Як роз`яснив Верховний Суд у постанові від 25.06.2018 у справі                                 №904/9904/17, якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії направлено судом за належною адресою, і повернуто підприємством зв`язку із посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення, тощо, то вважається, що адресат був повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії. Сам лише факт не отримання стороною кореспонденції, якою суд, з додержанням вимог процесуального закону, надсилав ухвалу для вчинення відповідних дій за належною адресою та яка повернулася в суд у зв`язку з її неотриманням адресатом, не може вважатися поважною причиною не виконання ухвали суду, оскільки зумовлений не об`єктивними причинами, а суб`єктивною поведінкою сторони щодо отримання кореспонденції, яка надходила на його адресу.
Отже, 10.01.2022, яке є днем проставлення у поштовому повідомленні відмітки про закінчення встановленого терміну зберігання, вважається днем вручення ФОП Ярошу В. В. ухвали Господарського суду міста Києва про відкриття провадження у справі від 03.12.2021. Виходячи з цього, кінцевим строком для подачі відповідачем відзиву стало 25.01.2022. 
Також, як вбачається із протоколу судового засідання від 11.01.2022, представник відповідача був присутній у судовому засіданні, призначеному для розгляду даного позову, та за його клопотанням суд відклав розгляд справи на 08.02.2022, надавши час для підготовки відзиву. Проте, відзив ФОП Ярошем В. В. був поданий з порушенням визначеного законом процесуального строку.
Згідно зі ст. 113 ГПК України строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені, - встановлюються судом.
За змістом ч. 1, 3 ст. 119 ГПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. Якщо інше не встановлено законом, заява про поновлення процесуального строку, встановленого законом, розглядається судом, у якому належить вчинити процесуальну дію, стосовно якої пропущено строк, без повідомлення учасників справи. Одночасно із поданням заяви про поновлення процесуального строку має бути вчинена процесуальна дія (подані заява, скарга, документи тощо), стосовно якої пропущено строк.
У якості причин пропуску процесуального строку представник відповідача зазначив, що ухвалу Господарського суду міста Києва про відкриття провадження у справі від 03.12.2021 отримав 28.01.2022, а саме - коли ознайомився із матеріалами справи, у зв`язку із чим останнім днем для подачі відзиву на думку відповідача є 02.02.2022.
Однак, судом встановлено, що про наявність позову, який розглядається у суді, відповідач був обізнаний ще 11.01.2022, про що свідчить особиста присутність представника відповідача - адвоката Куцмиди В. І. у судовому засіданні 11.01.2022 та подача ним цього ж дня клопотання про ознайомлення з матеріалами справи. Проте, за власної ініціативи відповідач ознайомився із матеріалами справи лише 28.01.2022.
За таких обставин, суд не погодився із доводами відповідача та зазначив, що відповідач внаслідок власної недобросовісної поведінки ухвалу Господарського суду міста Києва про відкриття провадження у справі від 03.12.2021 не отримав, відзиву у визначений законом строк не надав, достовірно знаючи про наявність даної справи в суді та відкриття провадження за позовом ТОВ "Софарма Україна". Тому суд дійшов висновку, що причини пропуску відповідачем процесуального строку на подання відзиву є неповажними, приймаючи до уваги те, що ФОП Ярош В. В. мав об`єктивну можливість подати відзив в межах визначеного законом строку.
Отже, клопотання представника відповідача про поновлення процесуального строку  було залишено без задоволення.
Відповідно до статті 118 ГПК України право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку. Заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.
З урахуванням викладеного суд першої інстанції дійшов висновку, що відзив ФОП Яроша В. В. і додані до нього документи підлягають залишенню без розгляду як такі, що подані з пропуском визначеного законом строку.
Колегія суддів вказує, що наведена ухвала суду першої інстанції, якою   у задоволенні клопотання Фізичної особи - підприємця Яроша Віталія Валерійовича про поновлення процесуального строку для подачі відзиву відмовлено та залишено відзив Фізичної особи - підприємця Яроша Віталія Валерійовича без розгляду належить до ухвал про відмову у поновленні процесуального строку, які, в свою чергу згідно ст. 255 ГПК України (п.9 ч. 1) можуть бути оскаржені в апеляційному порядку окремо від рішення суду першої інстанції. 
Разом з тим, відповідач своїм правом на оскарження вказаної ухвали в апеляційному порядку не скористався.
Отже, оскільки зазначена ухвала не була оскаржена відповідачем та набрала законної, тому заперечення останнього проти наведених судом першої інстанції підстав відмови у поновленні строку для подачі відзиву, не приймаються апеляційним судом.
З огляду на викладене, дана справа переглядається в апеляційному порядку без врахування відзиву відповідача та доданих до нього доказів.      
Окрім цього, колегія суддів не приймає додані апелянтом до додаткових пояснень докази, а саме заяви свідків,  лист від 19.08.2021 №465 та вимогу від 10.09.2021 (інші документи долучені відповідачем до вказаних пояснень вже містяться в матеріалах справи, оскільки були додані позивачем до позовної заяви).
Відповідно до ч. 3 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Відповідач жодних доказів на підтвердження  неможливості  подання вказаних документів до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього не надав, доводів щодо цього не навів.
Отже, вказані додаткові докази не приймаються апеляційним судом та справа переглядається без їх врахування.
Щодо обставин неможливості використання позивачем приміщення у вересні 2021 року слід зазначити наступне.
Згідно Акту про події від 26.08.2021 у вказану дату (26.08.2021) о 8-47 год. ФОП Ярош В. В., у супроводі третіх осіб - ОСОБА_3. та представника гр. ОСОБА_1 , прибули за адресою об`єкта оренди (вул. Прирічна, 9) та без пояснення причин відключили електропостачання у будівлі, закрили електрощитову та заблокували до неї доступ інших осіб, повідомивши при цьому суборендаря, що електропостачання буде відновлене тільки після виконання майнових вимог суборендодавця (як пояснив позивач у судовому засіданні - після внесення орендної плати наперед, передачі частини майна суборендаря (кондиціонерів - спліт-систем, вбудованих меблів, тощо)). Не погодившись з вимогами суборендодавця, представники ТОВ "Софарма Україна" викликали наряд поліції та службу охорони ПП "Шериф Пульт", про що був складений відповідний акт. О 14-00 год. 26.08.2021 ФОП Ярош В. В. та супроводжуючі його особи покинули орендоване приміщення, проте, електропостачання не відновили.
Вказані обставини були зафіксовані представниками: ТОВ "Софарма Україна", Представництва "Софарма АД" в Україні, АТ "Вітаміни", які користувались вказаним приміщенням, а також охоронних служб ПП "Система нагляду "Грізлі", ПП "Шериф Пульт" у акті про події на охоронюваному об`єкті від 26.08.2021 та підтверджені листом ПП "Шериф Пульт" від 29.06.2022, листом ПП "Система нагляду "Грізлі" від 24.06.2022, а також заявою свідка ОСОБА_2 та відеозаписом на CD-диску, доданими ТОВ "Софарма Україна" до матеріалів позову.
Згідно Акту від 10.09.2021, підписаного, зокрема, й позивачем, електропостачання на об`єкті було відновлено з 10.09.2021.
Враховуючи наведене, слід дійти висновку про доведеність позивачем обставин щодо відсутності електропостачання в орендованому ним приміщенні з 26.08.2021 по 09.09.2021.
Позивач, в свою чергу, вказує, що після 03.09.2021 (сплив передбаченого п. 7.7 договору строку на усунення перешкод) він не розраховував на поновлення можливості користування приміщенням (відновлення електропостачання) та звільнив його до 10.09.2021.
За доводами позивача, звільнення ним приміщення носило вимушений характер та було наслідком відсутності електропостачання.
Згідно з частиною шостою статті 762 ЦК України наймач звільняється від плати за весь час, протягом якого майно не могло бути використане ним через обставини, за які він не відповідає.
Отже, наведена норма права визначає в якості підстави звільнення від зобов`язання сплатити орендну плату об`єктивну безпосередню неможливість використовувати передане у найм майно (бути допущеним до приміщення, знаходитись у ньому, зберігати у приміщенні речі тощо)      через обставини, за які орендар не відповідає.
Крім того, обставини, зазначені у нормі частини шостої статті 762 ЦК України, повністю не охоплюються поняттям форс-мажорних обставин, адже на відміну від останніх, ознаками яких є їх об`єктивна та абсолютна дія, а також непередбачуваність, перші можуть бути спричинені, зокрема, й безпосередньо вольовою дією орендодавця, тобто обставини згідно з частиною шостою статті 762 ЦК України можуть включати обставини непереборної сили та випадку, втім не обмежуються ними.
У пункті 6.10 постанови Великої Палати Верховного Суду від 08.05.2018 у справі №   910/7495/16 зазначено, що підставою для застосування норми частини 6 статті 762 Цивільного кодексу України є встановлення факту неможливості використання орендарем майна з незалежних від нього причин на загальних підставах, визначених процесуальним законодавством.
Отже, для застосування частини 6 статті 762 Цивільного кодексу України та звільнення наймача від плати за користування орендованим майном визначальною умовою такого звільнення є наявність обставин, за які орендар не відповідає. Тобто, наймач повинен довести обставини, які свідчать про те, що майно не використовувалося або не могло бути використане, і він не відповідає за ці обставини.
Підставою звільнення від зобов`язання сплачувати орендну плату ця норма визначає об`єктивну неможливість використовувати передане в оренду майно (бути допущеним до приміщення, знаходитись у ньому, зберігати у приміщенні речі тощо) через обставини, за які орендар не відповідає.
При оцінці таких обставин презюмується незмінність умов господарювання (користування майном) чи стану об`єкта оренди, а орендар повинен подати докази наявності тих обставин, на які він посилається в обґрунтування своїх вимог, а також довести, що ці обставини виникли з незалежних від нього причин, зокрема, внаслідок зміни кон`юнктури на ринку товарів, робіт, послуг, з вини орендодавця, через дію непереборної сили тощо. Якщо орендар з незалежних від нього обставин протягом певного часу був повністю позбавлений можливості користуватися орендованим майном, то на підставі цієї норми Закону він вправі порушувати питання про повне звільнення його від внесення орендної плати.
Аналогічна правова позиція щодо застосування положень статті 762 Цивільного кодексу України викладена у постановах Верховного Суду у справах   №914/1248/18, № 914/2264/17, № 910/13158/20, № 911/3067/20.
Колегія суддів зазначає, що неможливість використання позивачем орендованого приміщення через відсутність електропостачання є обставиною, яка виникла з незалежних від нього причин та викликана дією орендодавця - відповідача у справі, яким припинено постачання електричної енергії до орендованого приміщення, що підтверджено наведеним вище доказами.  
Такі дії відповідача з припинення електропостачання мали наслідком неможливість використання позивачем приміщення (позбавлення можливості знаходитися у ньому), через обставини, за які останній не відповідав.
При цьому, колегією суддів, в контексті неможливості використання позивачем приміщення за відсутності електропостачання, враховується те, що згідно п. 2.1 договору об`єкт суборенди було надано для розміщення офісних приміщень.
Отже, через відсутність електроенергії позивач був позбавлений можливості використовувати передане в суборенду майно та був вимушений звільнити приміщення, тобто дії відповідача по припиненню постачання електроенергії до об`єкту суборенди мали наслідком звільнення позивачем цих приміщень, тобто таке звільнення носило примусовий характер.
Наведені обставини є підставою для застосування частини 6 статті 762 Цивільного кодексу України та звільнення позивача від плати за користування орендованим майном за вересень 2021 року.
Отже, з огляду на наведене у сукупності, слід зазначити, що обставини стосовно порушення  ТОВ "Софарма Україна" зобов`язань щодо сплати орендних платежів чи завдання суборендарем збитків суборендодавцю є недоведеними відповідачем.
Відповідно до п. 4.9 укладеного сторонами договору у випадку, якщо у суборендаря не виникло зобов`язань зі сплати неустойки та/або відшкодування збитків, а також заборгованості суборендаря перед суборендодавцем у зв`язку з цим договором, що не були оплачені, то сума гарантійного платежу, сплачена в порядку, передбаченому договором порядку, повертається суборендарю протягом 5-х робочих днів з дати підписання акту прийому-передачі об`єкту оренди.
Як вже вказувалося, акт прийому-передачі об`єкту оренди було підписано між сторонами 30.09.2021, а тому відповідно суму гарантійного платежу в розмірі 206   428, 10 грн., відповідач повинен  був повернути позивачу протягом 5-х робочих днів із вказаної дати.
Наведеного відповідачем виконано не було, а тому колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції щодо задоволення вимог у вказаній частині. 
Таким чином, підстави для задоволення апеляційної скарги Фізичної особи - підприємця Яроша Віталія Валерійовича на рішення   Господарського суду міста Києва від 05.07.2022 у справі     №910/19577/21  відсутні.
Стосовно апеляційної скарги відповідача на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 18.08.2022, слід зазначити наступне.
Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини 3 статті 2 зазначеного Кодексу ).
У постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19 вказано, що метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості: ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору. 
Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи:
1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (стаття 124 Господарського процесуального кодексу України);
2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 126 Господарського процесуального кодексу України): - подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; - зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу;
3) розподіл судових витрат (стаття 129 Господарського процесуального кодексу України).
Згідно зі статтею 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Відповідно до частин першої та другої статті 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Частина восьма статті 129 Господарського процесуального кодексу України встановлює, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина третя статті 126 Господарського процесуального кодексу України).
На підтвердження понесення витрат на правничу допомогу у сумі 15 000,00 грн. заявник надав копії: 
- договору про надання правничої допомоги № 00167 від 23.04.2017, укладеного ТОВ "Софарма Україна" з адвокатом Франчуком А. В., та додаток                    №1/21 від 27.08.2021, у якому сторони погодили, що послуги адвоката з розрахунку за одну годину роботи становить 500,00 грн., а за одне судове засідання - 1    000,00 грн.; ордеру серія АІ № 1194032 від 10.01.2022 на надання правничої допомоги ТОВ "Софарма Україна" адвокатом Франчуком А. В.; свідоцтва про право заняття адвокатською діяльністю, виданого адвокату Франчуку А. В. (№ 2997/10 від 24.11.2005);
- акту виконаних робіт від 05.07.2022 на суму 15 000,00 грн. (із зазначенням детального переліку наданих адвокатом послуг та витраченого адвокатом часу);
- рахунку-фактури № 05/07/22-1 від 05.07.2022 на оплату суми правничої допомоги 15 000,00 грн.;
- платіжного доручення № 10511 від 06.07.2022 на суму 15 000,00 грн.
Враховуючи наведене, позивачем, згідно з вимогами статті 74 Господарського процесуального кодексу України, було доведено надання йому вказаних послуг у суді першої інстанції.
Стосовно доводів апелянта про те, що стягнута сума витрат на професійну правничу допомогу є завищеною, слід зазначити наступне.
Частиною четвертою статті 126 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Відповідно до частини п`ятої статті 129 Господарського процесуального кодексу України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.
Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого частиною четвертою статті 129 Господарського процесуального кодексу України, визначені також положеннями частин шостої, сьомої, дев`ятої статті 129 цього Кодексу.
Таким чином, зважаючи на наведені положення законодавства, у разі недотримання вимог частини четвертої статті 126 Господарського процесуального кодексу України, суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 126 Господарського процесуального кодексу України).
Колегія суддів зазначає, що втручання суду у договірні відносини між адвокатом та його клієнтом у частині визначення розміру гонорару або зменшення розміру стягнення такого гонорару з відповідної сторони на підставі положень частини четвертої статті 126 ГПК України можливе лише за умови обґрунтованості та наявності доказів на підтвердження невідповідності таких витрат фактично наданим послугам. В іншому випадку, таке втручання суперечитиме принципу свободи договору, закріпленому в положеннях статті 627 Цивільного кодексу України, принципу pacta sunt servanda та принципу захисту права працівника або іншої особи на оплату та своєчасність оплати за виконану працю, закріпленому у статті 43 Конституції України.
Оцінюючи доводи апеляційної скарги,  апеляційний суд дійшов висновку про те, що заявлений до стягнення позивачем  розмір витрат на професійну правничу допомогу, понесених у зв`язку з розглядом справи в суді першої інстанції, є доведеним, документально обґрунтованим та таким, що відповідає критерію розумної необхідності цих витрат. 
При цьому, за висновком суду апеляційної інстанції, відповідач не довів відповідно до частини 6 статті 126 Господарського процесуального кодексу України неспівмірності понесених позивачем при розгляді цієї справи у суді першої інстанції витрат на професійну правничу допомогу із складністю даної справи та наданим адвокатом обсягом послуг, нерозумності розміру таких витрат.
Стосовно доводів скаржника про завищення вартості послуг за складання позовної заяви, з огляду на невірність визначення ціни позову позивачем, а також про необґрунтованість витрат за складання заяви про збільшення позовних вимог та відповіді на відзив, оскільки вони не були прийняті судом, колегія суддів зазначає наступне.
Так, визначення судом суми позовних вимог, яка підлягає задоволенню, у розмірі меншому, аніж було вказано в позові, жодним чином не спростовує обставин складання позовної заяви та витраченого на надання вказаної послуги часу. 
Також, наведені висновки  стосуються  надання послуг правничої допомоги  по складанню заяви про збільшення позовних вимог та відповіді на відзив. Неприйняття судом наведених документів не свідчить про те, що такі послуги не були надані адвокатом позивачу, тобто, що вони не були реальними.
Крім цього, враховуючи ціну позову (217 265,58 грн.), заявлений до стягнення розмір витрат правничої допомоги в сумі 15 000,00 грн.  (який було розподілено між сторонами пропорційно до розміру задоволених вимог) колегія суддів не вважає завищеним.
Також, апеляційним судом враховуються положення п. 14 Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно шляхів полегшення доступу до правосуддя № R (81) 7, в якому передбачено, що, за винятком особливих обставин, сторона, що виграла справу, повинна в принципі отримувати від сторони, що програла, відшкодування зборів і витрат, включаючи гонорари адвокатів, які вона обґрунтовано понесла у зв`язку з розглядом.
З урахуванням всіх обставин справи в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржувані рішення місцевого господарського суду прийняті з повним, всебічним та об`єктивним з`ясуванням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим, правові підстави для задоволення апеляційних скарг відсутні.
Оскільки, у задоволенні апеляційної скарги на рішення відмовлено, відповідно до  ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за її подання покладаються на відповідача (апелянта).
Керуючись ст.ст. 240, 269, 275, 281  - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -
ПОСТАНОВИВ:
1. Апеляційні скарги Фізичної особи - підприємця Яроша Віталія Валерійовича залишити без задоволення, а рішення   Господарського суду міста Києва від 05.07.2022  та додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 18.08.2022  у справі    №910/19577/21  - без змін.
2. Судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги на рішення покласти на її заявника - відповідача  у справі.
3. Поновити дію рішення   Господарського суду міста Києва від 05.07.2022 та додаткового рішення Господарського суду міста Києва від 18.08.2022  у справі     №910/19577/21.  
4. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена  в касаційному порядку з урахуванням вимог п. 2 ч. 3 ст. 286 Господарського процесуального кодексу України шляхом подання касаційної скарги до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складання її повного тексту.
Повний текст постанови  складено: 16.01.2023 року.

Головуючий суддя                                                            Є.Ю. Пономаренко 

Судді                                                                                М.А. Руденко

                                                                                М.А. Барсук