ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова
Іменем України

13 грудня 2022 року
м. Валки

справа № 637/1107/20
провадження № 22-ц/818/818/22

Харківський апеляційний суд у складі:
Головуючого – Пилипчук Н.П.,
суддів – Тичкової О.Ю., Маміної О.В.
за участю секретаря – Сізонової О.О.

учасники справи:
позивач: ОСОБА_1 ,
відповідачі: Селянське господарство «Колос»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Валки цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Селянського господарства «Колос» про розірвання договору оренди земельної ділянки, стягнення орендної плати та стягнення моральної шкоди, за апеляційною скаргою Селянського господарства «Колос», в особі голови СГ «Колос» Проценко Н.Б., на рішення Шевченківського районного суду Харківської області від 12 липня 2021 року,

В С Т А Н О В И В :

У листопаді 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Селянського господарства «Колос» про розірвання договору оренди земельної ділянки, стягнення орендної плати та стягнення моральної шкоди.

В обгрунтування позову зазначає, що ОСОБА_1 є власницею земельної ділянки, площею 5,3195га, згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку (серія ХР №108007) з кадастровим номером 6325785900:02:0000:0141, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна в Державному Реєстрі речових прав 126451973257. 29 вересня 2008 року між ОСОБА_1 та Селянським господарством «Колос» (надалі СГ «Колос») був укладений договір оренди вищевказаної земельної ділянки. Договір був зареєстрований в книзі записів державної реєстрації договорів оренди землі в Шевченківському відділу земельних ресурсів, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис №0480870400067 від 15 грудня 2008 року. Також, запис про укладання договору оренди внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру іпотеки за № 22162702 (надалі Договір оренди землі). Передача та прийняття земельної ділянки відбулась 29 вересня 2008 року. Строк оренди земельної ділянки сторонами визначено на 25 років. Орендна плата вноситься в розмірі 3% від нормативної грошової оцінки землі 1 697,67грн., з урахування індексу інфляції. Внесення орендної плати відбувається до 01 квітня слідуючого за звітним роком – грошима або послугами або натуральною сільськогосподарською продукцією. У разі невнесення орендної плати нараховується пеня 0,01%, від суми прострочення. Враховуючи, що орендарем не виконувались належним чином умови договору, а саме орендна плата не сплачувалась своєчасно у 2016-2017 роках, за 2018-2019 року у встановлений Договором оренди землі термін, взагалі не була сплачена, листом від 20 лютого 2020 року нею на адресу СГ «Колос» надіслано пропозицію про внесення змін до договору оренди, та зазначення поштової адреси для здійснення поштового переказу, сплати орендної плати. До листа було додано проект Договору №1. Відповіді на вказаний лист вона не отримала, як не отримала і орендну плату. Станом на час звернення до суду заборгованість зі сплати орендної плати становила 29 736,76грн. Будь-які звернення до СГ «Колос» залишаються без відповіді, що не дає їй можливості ефективно захистити себе як власника майна.
Така позиція СГ «Колос» щодо спілкування та виконання взятих на себе обов`язків спричинила їй моральні страждання. Оскільки вона та члени її родини розраховували після укладання Договору оренди землі отримувати, постійний, своєчасний прибуток у вигляді орендної плати. Мали правомірне очікування на добросовісність відповідача. Натомість СГ «Колос» господарює на її землі, отримує прибуток, і при цьому вдався до порушень її прав. Окрім того, замість того щоб врахувати побажання власника майна, щодо узгодження порядку (способу) виплати орендної плати, закріпивши його в Договорі оренди землі, що підтверджують її волевиявлення щодо продовження договірних відносин, СГ «Колос» безпідставно їх відхилило. Вона є пенсіонером, інвалідом, відноситься до соціально незахищених верст населення, в силу свого віку має хронічні захворювання, які на фоні нервової напруги, душевних хвилювань зумовлюють її загострення. Для захисту своїх прав вона повинна додатково витрачати свій час на отримання правничої допомоги та нести не заплановані істотні витрати. Зазначила, що тільки після подання позовної зави до суду відповідачем 05 лютого 2021 року їй була сплачена оренда плата за 2018-2019 роки.

Враховуючи викладене вище, вона вимушена звернутися до суду за захистом свого права та просить розірвати Договір оренди землі від 29 вересня 2008 року укладений між ОСОБА_1 та СГ «Колос», стягнути заборгованість за орендну плату за 2018 -2019 роки, стягнути на її користь моральну шкоду, яку вона оцінує в 10 000грн., а також стягнути з відповідача понесені судові витрати.

Рішенням Шевченківського районного суду Харківської області від 12 липня 2021 року позов ОСОБА_1 – задоволено частково.
Розірвано договір оренди земельної ділянки кадастровий номер 6325785900:02:000:0141 укладений 29 вересня 2008 року, між ОСОБА_1 та Селянським господарством «Колос», в особі голови господарства Проценко Наталії Борисівни, зареєстрований об`єкт нерухомого майна 126451963257( номер речового права в Єдиному реєстрі заборони відчуження об`єктів нерухомого майна 22162702).
Стягнути з СГ «Колос» на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 840.80 грн.
В іншій частині позовні вимоги залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі СГ «Колос», просить рішення суду першої інстанції в частині задоволення позову скасувати та ухвалити нове про відмову в задоволенні цих вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

В обгрунтування апеляційної скарги зазначає, що порушень з виплати орендної плати за 2017 рік з їх боку не було. Мала місце переплата, яку можна вважати авансуванням за 2018 рік. У зв`язку з неявкою позивача за орендною платою до каси підприємства, останнім на ім`я позивача було направлено грошовий переказ у сумі 8 867грн. Проте, позивач від отримання коштів відмовилась. Таким чином, орендар виконав свої обов`язки щодо сплати орендної плати, проте, йому кореспондував обов`язок орендодавця прийняти останнім орендну плату, який вона не виконала. Більш того, суд першої інстанції не встановив розмір орендної плати, що підлягав до сплати за договором, а також не дослідив питання існування заборгованості з орендної плати. 

У відповідності до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Оскільки рішення суду оскаржується лише в частині задоволення позовних вимог про розірвання договору оренди, тому в іншій частині рішення суду колегією не переглядається.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, пояснення сторін, що з`явилися, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог про розірвання договору оренди суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем фактично не сплачувалася оренда плата позивачеві за договором оренди за період 2018-2019 роки. Доказів про умисне ухилення позивача від отримання орендної плати, а також про вчинення будь-яких дій з боку відповідача для належного виконання останнім обов`язку щодо сплати орендної плати за договором оренди – матеріали справи не містять.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, виходячи з наступного.

Судовим розглядом встановлено та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, що згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку (серія ХР № 108007) з кадастровим номером 6325785900:02:000:0141, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна в Державном Реєстрі речових прав 126451973257 ОСОБА_1 належить земельна ділянка , площею 5,3195 га , розташована на території Семенівської сільської ради Шевченківського району Харківської області.

29 вересня 2008 року між ОСОБА_1 та СГ «Колос» був укладений договір оренди вищевказаної земельної ділянки. Договір був зареєстрований в книзі записів державної реєстрації договорі оренди землі в Шевченківському відділу земельних ресурсів, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис № 040870400067 від 15 грудня 2008 року. 

Запис про укладання договору оренди внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру іпотеки за № 22162702.

Передача та прийняття земельної ділянки відбулась згідно акту – прийому передачі земельної ділянки від 29 вересня 2008 року.

Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності (частини перша, третя статті 13 ЦПК України).

Відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом, Цивільним кодексом України, а також законами України, зокрема Законом України «Про оренду землі», іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також конкретним договором оренди землі. 

Так, власники земельних ділянок мають право передавати земельну ділянку в оренду (ст.90 ЗК України).

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч.1 ст.627 ЦК України).

Частиною третьою статті 792 ЦК України встановлено, що відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.

Земельний кодекс України визначає основні засади регулювання земельних відносин, зокрема, порядок передачі земельних ділянок в оренду (стаття 124). Проте, саме Законом України «Про оренду землі» врегульовано відносини, що виникають між власником земельної ділянки та іншими особами в зв`язку із передачею її у користування та володіння, в тому числі конкретизовано та деталізовано особливості та порядок укладення договору оренди землі, його істотні умови, основні права та обов`язки його сторін, порядок зміни, припинення та поновлення такого договору.

Згідно положень ст.1, 3, 13 Закону України «Про оренду землі» (надалі – Закону) оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.
Об`єктами оренди є земельні ділянки, що перебувають у власності громадян, юридичних осіб, комунальній або державній власності.
Договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Відповідно до положень ст.ст.14, 15 Закону (в редакції, яка діяла на час укладання договору оренди землі) договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально.
Типова форма договору оренди землі затверджується Кабінетом Міністрів України.
Істотними умовами договору оренди землі є в т.ч. є
орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату.

Статтями 21, 22 Закону передбачено, що орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі.
Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України).
Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди.
У разі визнання у судовому порядку договору оренди землі недійсним отримана орендодавцем орендна плата за фактичний строк оренди землі не повертається.
Орендна плата справляється у грошовій формі.
За згодою сторін розрахунки щодо орендної плати за землю можуть здійснюватися у натуральній формі. Розрахунок у натуральній формі має відповідати грошовому еквіваленту вартості товарів за ринковими цінами на дату внесення орендної плати.

Орендодавець має право вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати (стаття 24 Закону України "Про оренду землі").

Відповідно до положень ст.25 Закону орендар земельної ділянки поміж іншого зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі сплачувати орендну плату за земельну ділянку.

Статтею 651 ЦК України передбачено зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.
Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.
Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.
У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

Згідно ч.1 ст.32 Закону на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об`єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України.

Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що вказані положення закону, які регулюють спірні відносини, вимагають саме систематичної (два та більше випадків) несплати орендної плати, передбаченої договором, як підстави для розірвання договору оренди земельної ділянки, що також є істотним порушенням умов договору, оскільки позбавляє позивача можливості отримати гарантовані договором кошти за те, що його земельну ділянку використовує інша особа.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 березня 2019 року у справі № 183/262/17 (провадження № 61-41932сво18) зроблено висновок, що підставою для розірвання договору оренди землі є систематична несплата орендної плати (два та більше випадки). При цьому, систематична сплата орендної плати не у повному обсязі, визначеному договором, тобто як невиконання, так і неналежне виконання умов договору, є підставою для розірвання такого договору, оскільки згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 жовтня 2019 року у справі № 293/1011/16-ц (провадження № 61-29970сво18) зроблено висновок, що «тлумачення пункту д) частини першої статті 141 ЗК України, частини другої статті 651 ЦК України свідчить, що «несплата орендної плати» охоплює випадки як невиплати орендної плати у цілому, так і її виплата у розмірі меншому, ніж визначеному договором (без урахування індексації, індексу інфляції тощо)».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 грудня 2019 року у справі № 318/433/18 міститься висновок, що неналежне виконання умов договорів також є порушенням умов договорів оренди, яке дає право орендодавцям вимагати розірвання таких договорів, незважаючи на те чи виплачена у подальшому заборгованість по договору.

У позовній заяві позивач посилається на те, що відповідачем не виплачувалась орендна плата за 2017 – 2019 роки у строки та в розмірі передбачені умовами договору оренди землі, що є підставою для припинення останнього шляхом його розірвання.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина 1 статті 81 Цивільного процесуального кодексу України).

Оскільки законодавець визначає однією із істотних умов договору оренди землі орендну плату, то основний інтерес особи, яка передає майно в оренду, полягає в отриманні орендної плати за таким договором. Порушення цього інтересу має наслідком завдання шкоди, через що сторона (орендодавець) значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору оренди земельної ділянки.
Вирішуючи спір, суд має достеменно встановити обставини як щодо наявності/відсутності факту порушення відповідачем умов договорів оренди землі у виді систематичного невнесення орендної плати (у тому числі дослідити питання щодо існування заборгованості з орендної плати, її розмір, період, за який вона виникла/упродовж якого не сплачувалась), так і щодо наявності/відсутності критерію істотності цього порушення договорів у розумінні частини 2 статті 651 Цивільного кодексу України.

Даний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 30 березня 2021 року у справі №902/526/19.

Частиною 1 статті 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно по 4 договору нормативна грошова оцінка земельної ділянки становить 56 589грн.

Відповідно до п.п.8-10 договору орендна плата вноситься орендарем у розмірі 3% від грошової оцінки земельної ділянки , що становить 1 697,67грн.
Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексу інфляції.
Орендна плата здійснюється у термін до 01 квітня слідуючого за звітним роком – грошима, або послугами, або у натуральному вигляді сільськгосппродукцією за комерційними цінами, що склалися в регіоні на момент видачі орендної плати.

Як зазначалось вище нормами статті 21 Закону визначено, що розмір орендної плати визначається у договорі, а її обчислення (для сплати) здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором. Законодавчо не передбачено автоматичної зміни розміру орендної плати за договором оренди землі з урахування щорічної індексації нормативної грошової оцінки. Хоча природа як індексації нормативної грошової оцінки, так і індексації орендної плати базується на індексі споживчих цін, обрахованих Державною службою статистики України, однак індексація нормативної грошової оцінки не є тотожною індексації орендної плати. Водночас, з урахуванням положень статті 21 Закону та принципу свободи договору, сторони договору оренди землі можуть передбачити саме автоматичну щорічну індексацію нормативної грошової оцінки для визначення розміру орендної плати за договором оренди землі. Проте, у такому разі, зважаючи на природу індексації, одночасна подвійна індексація орендної плати та індексація нормативної грошової оцінки не повинна застосовуватися.

Даний висновок узгоджується з правовою позицією викладеною у постанові Верховного Суду від 16 березня 2020 року у справі №922/1658/19. 

Оскільки договором не передбачена індексація нормативної грошової оцінки землі та будь-яких змін до умов договору з цього приводу сторонами не вносилось, тому при обраховуванні розміру орендної плати індексації підлягає саме остання, а не нормативна грошова оцінка землі.

Розмір інфляції з 2009 року (договір був зареєстрований 15 грудня 2008 року) по 2017 рік становить:

1,123 (2009 рік) * 1,091 (2010 рік) * 1,046 (2011 рік) * 0,998 (2012 рік) * 1,005 (2013 рік) * 1,249 (2014 рік) * 1,433 (2015 рік) * 1,124 (2016 рік) * 1,137 (2017 рік) = 2,9401 * 100 – 100 = 194,01%.

Розмір інфляції станом на 2018 року становитиме:

2,9401 / 100 * 1,098 = 3,228 * 100 – 100 = 222,8%.

Розмір інфляції станом на 2019 року становитиме:

3,228 / 100 * 1,041 = 3,3603* 100 – 100 = 236,03%.

Таким чином, розмір орендної плати за 2017 – 2019 роки з урахування індексації складатиме:

1 697,67грн. (нормативна грошова оцінка земельної ділянки на момент укладання договору) / 100 * 194,01 = 3 293,64грн. (2017 рік);

1 697,67грн. (нормативна грошова оцінка земельної ділянки на момент укладання договору) / 100 * 222,8 = 3 782,40грн. (2018 рік);

1 697,67грн. (нормативна грошова оцінка земельної ділянки на момент укладання договору) / 100 * 236,03 = 4 007,01грн. (2019 рік).

Як зазначає відповідач у відзиві на позовну заяву та апеляційній скарзі, з його боку порушень по сплаті орендної плати за 2017 рік не було, оскільки за 2017 рік ним було сплачено позивачу 7 310грн., в той час як до сплати підлягало, на їх думку, 4 387грн. Навпаки, мала місце переплата, яку він вважає авансування за 2018 рік.
Орендна плата за 2018 рік в розмірі 9 000,01грн. була направлена позивачу 14 червня 2019 року поштовим переказом. Проте, зазначена орендна плата позивачем отримана не була та була повернута адресату в розмірі 8 897грн. (за вирахуванням послуг поштового зв`язку).
За 2019 рік орендна плата позивачу нарахована до виплати в розмірі 9 000,01грн., проте, позивачем отримана не була, хоча 17 січня 2018 року та 17 грудня 2019 року їй направлялися листи щодо необхідності отримання орендної плати.
Також, відповідач зазначає, що з метою врегулювання спору мирним шляхом, підприємство 05 лютого 2021 року було направлено позивачу поштовий переказ у сумі 28 366,21грн. При цьому, позивач не заперечувала щодо отримання нею зазначеної суми.
Вважає, що підприємством належним чином виконуються умови договору оренди, оскільки ними були прийняті всі заходи стосовно вчасного нарахування та отримання орендодавцем орендної плати, проте, позивач свідомо відмовлявся від її отримання, не з`являється до господарства, не отримував кошти в рахунок орендної плати направлені поштовим переказом, не відповідав на неодноразові листи з проханням та вимогою отримати орендну плату.

Так, на підтвердження сплати позивачеві орендної плати за 2017 – 2019 роки включно, відповідачем надано суду: видатковий касовий ордер від 18 січня 2018 року на суму 13 310грн.; квитанції про поштовий переказ на суму 13 310грн.; видатковий касовий ордер від 14 червня 2019 року на суму 9 000,01грн.; квитанція про поштовий переказ на суму 9 000,01грн.; прибутковий касовий ордер №15 від 29 липня 2019 року на суму 8 867грн.; видатковий касовий ордер на суму 28 366,20грн.; квитанцію УДППЗ «Укрпошта» про поштовий переказ від 05 лютого 2021 року на суму 27 947грн. (загальна сума разом з вартістю послуг 28 366,21грн.).

Також відповідачем були надані листи на ім`я позивача з проханням прибути до підприємства з метою отримання орендної плати від 17 січня 2018 року, від 17 грудня 2019 року та від 24 грудня 2020 року.

Частиною 1 та пунктом 4 частини 2 статті 532 ЦК України передбачено, що місце виконання зобов`язання встановлюється у договорі.
Якщо місце виконання зобов`язання не встановлено у договорі, виконання провадиться за грошовим зобов`язанням - за місцем проживання кредитора, а якщо кредитором є юридична особа, - за її місцезнаходженням на момент виникнення зобов`язання. Якщо кредитор на момент виконання зобов`язання змінив місце проживання (місцезнаходження) і сповістив про це боржника, зобов`язання виконується за новим місцем проживання (місцезнаходженням) кредитора з віднесенням на кредитора всіх витрат, пов`язаних із зміною місця виконання.

Оскільки сторонами не узгоджено місце виконання договору оренди, тому місцем виконання договору є місце проживання орендодавця.

Як свідчать матеріали справи відповідачем здійснювалися грошові переказ через засоби поштового зв`язку – УДППЗ «Укрпошта».

Зокрема, як вбачається з видаткового касового ордеру від 18 січня 2018 року та квитанції УДППЗ «Укрпошта» відповідачем здійснено грошовий переказ в розмірі 13 310грн. на ім`я ОСОБА_1 на 641 відділення пошти в с. Богодарівка.

Як вбачається з видаткового касового ордеру від 14 червня 2019 року та квитанції УДППЗ «Укрпошта» відповідачем здійснено грошовий переказ в розмірі 9 000,01грн. на ім`я ОСОБА_1 на 641 відділення пошти в с. Богодарівка. Згідно прибуткового касового ордеру №15 від 29 липня 2019 року сума 8 867грн. (за вирахування вартості послуг) була повернута відправнику.

Між тим, вказана відповідачем адреса для перерахування УДППЗ «Укрпошта» заборгованості з орендної плати є неповною.

Матеріали справи свідчать, що повне зареєстроване місце проживання позивача є: АДРЕСА_1 . Аналогічна адреса зазначена позивачем в договорі оренди на підставі паспортних даних.

Таким чином, вказані поштові грошові перекази направлені позивачу 18 січня 2018 року та 14 червня 2019 року відповідачем за допомогою УДППЗ «Укрпошта» не могли бути доставлені позивачу через зазначення неповної адреси отримувача.

Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів того, що позивач відмовився від отримання поштового грошового переказу.

За таких обставин підстав вважати, що ОСОБА_1 навмисно ухилялася від отримання орендної плати – не має.

Більш того, зазначені грошові перекази не містять даних за який саме період відповідачем здійснюється оплата. Виходячи із доводів відповідача що оплата орендної плати здійснювалася за 2016 та 2017 рік (квитанція від 18 січня 2018 року) та за 2018 рік (квитанція від 14 червня 2019 року), то сплата орендної плати за 2016 та 2018 рік проводилася з порушенням строків передбачених договором, оскільки згідно умов договору сплати орендної плати проводиться до 01 квітня слідуючого за звітним роком.

З приводу листів відповідача з проханням прибути до підприємства з метою отримання орендної плати від 17 січня 2018 року, від 17 грудня 2019 року та від 24 грудня 2020 року, то будь-яких домовленостей щодо отримання позивачем орендної плати за місцем знаходження підприємства умови договору не місять.

Згідно п.1, 2 ч.1 та ч.2 ст.537 ЦК України боржник має право виконати свій обов`язок шляхом внесення належних з нього кредиторові грошей або цінних паперів у депозит нотаріуса, нотаріальної контори або на рахунок ескроу в разі: відсутності кредитора або уповноваженої ним особи у місці виконання зобов`язання; ухилення кредитора або уповноваженої ним особи від прийняття виконання або в разі іншого прострочення з їхнього боку.
Нотаріус повідомляє кредитора у порядку, встановленому законом, про внесення боргу у депозит.

Вважаючи, що орендодавець (позивач по справі) ухиляється від отримання орендної плати, або останній відсутній у місці виконання (в даному випадку за місцем проживання орендодавця), орендар (відповідач по справі) не був позбавлений можливості внести грошові кошти (перерахувати орендну плату) на депозит нотаріуса.

Матеріали справи свідчать, що 04 лютого 2021 року ОСОБА_1 звернулася із листом до відповідача із проханням перерахування орендної плати шляхом грошового переказу на поштове відділення №144, м. Харків, отримувач ОСОБА_1 .

Як вбачається з видаткового касового ордеру 05 лютого 2021 року відповідачем було здійснено грошовий переказ в розмірі 27 947грн. (загальна сума разом з вартістю послуг 28 366,21грн.) на ім`я ОСОБА_1 на 144 відділення пошти в м. Харкові, щодо отримання якої позивач не заперечує. Разом з тим, відповідачем не зазначено ані в ордері, ані в поясненнях за який саме період оренди сплачена зазначена сума.

При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що матеріали справи не містять даних щодо проведення оплати позивачу орендної плати за 2019 рік в строк до 01 квітня 2020 року.

Оскільки аргументи відповідача про те, що ним виконувались умови договору оренди землі щодо своєчасного і повного внесення орендної плати за 2017 – 2019 роки не знайшли свого підтвердження, що свідчить про істотне порушення відповідачем умов договору, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність підстав для його розірвання.

Оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суд, яке ухвалене з дотримання вимог закону.

Згідно положень ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 374 ч.1п.1, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Селянського господарства «Колос», в особі голови СГ «Колос» Проценко Н.Б. – залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду Харківської області від 12 липня 2021 року – залишити без змін.

Постанова апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК.

Повний текст постанови складено 23 грудня 2022 року.

Головуючий –                                                                                                     Н.П. Пилипчук

Судді –                                                                                                                О.Ю. Тичкова

                                                                                                                       О.В. Маміна