ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2023 року	Львів	Справа № 380/14014/22 пров. № А/857/16028/22	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії:
Головуючого судді –                                                             Ніколіна В.В.,
суддів –                                                                                Гінда О.М., Пліша М.А.,

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 12 жовтня 2022 року про відмову у відкритті провадження (суддя – Морська Г.М., м. Львів) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України про визнання протиправним наказів,-

                                                      ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 у жовтні 2022 року звернувся до суду з адміністративним позовом до Міністерства юстиції України, в якому просив:визнати протиправними та скасувати пункт 2 наказу Міністерства юстиції України від 03.11.2021р. за №3928/5 «Про задоволення скарги»; визнати протиправними та скасувати пункти 2 наказу Міністерства юстиції України від 15.11.2021р. за №4086/5 «Про задоволення скарги».
Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 12 жовтня 2022 року позивачу відмовлено у відкритті провадження.
Не погодившись з постановленою ухвалою суду першої інстанції її оскаржив позивач, який із покликанням на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати вказану ухвалу та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що дана справа підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства. Вказує, що публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь органу державної влади чи органу місцевого самоврядування, або їхніх службових чи посадових осіб є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно правовий.
Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просить залишити таку без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції – без змін.
Враховуючи те, що клопотання від учасників справи про розгляд справи за їх участю відсутні, апеляційний суд вважає за можливе розглядати справу в порядку письмового провадження відповідно до положень пункту 1 частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).
Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що  у даній справі відповідач – Міністерство юстиції України, скасувавши рішення державного реєстратора, не є суб`єктом, законодавчо уповноваженим владно керувати поведінкою позивача. Відносини, пов`язані з набуттям та реалізацією права власності фізичними особами регулюються Цивільним кодексом України, іншими нормативно-правовими актами.

Апеляційний суд погоджується із вказаним висновком з огляду на наступні обставини.
Батькові позивача ОСОБА_2 належали на праві власності будівлі в смт. Брюховичі, а саме:  - будівля (спальний корпус) площею 1160,0 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 ; - будівля (спальний корпус) площею 1239,0 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 ; - будівля (спальний корпус) площею 1458,8 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 ; - будівля (спальний корпус) площею 246,4 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 .
Зазначені будівлі були споруджені до 1992 рокута набуті у власність і передані ОСОБА_2 на підставі Рішення загальних зборів учасників ТОВ «Фонтан» від 23.12.2004 та акту приймання - передачі від 23.12.2004, складеного ТОВ «Фонтан» та ОСОБА_2 .
До Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесені наступні рішення про реєстрацію прав та їх обтяжень щодо вказаного майна, прийняті державним реєстратором Жирівської сільської ради Пустомитівського району Львівської області ОСОБА_3 :  - будівля (спальний корпус) площею 1160,0 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 , рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер  56585358 від 12.02.2021, форма власності приватна, власник ОСОБА_2 ; - будівля (спальний корпус) площею 1239,0 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 , рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер  56654023 від 17.02.2021, форма власності приватна, власник ОСОБА_2 ;  - будівля (спальний корпус) площею 1458,8 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 , рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер  56653421від 17.02.2021, форма власності приватна, власник ОСОБА_2 ;  - будівля (спальний корпус) площею 246,4 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 , рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер  56654951 від 17.02.2021, форма власності приватна, власник ОСОБА_2 .
ІНФОРМАЦІЯ_1 батько позивача ОСОБА_2 помер, спадкоємцями стали позивач - ОСОБА_1 та мати позивача - ОСОБА_4 .
У подальшому, 05.10.2021 в Офісі протидії рейдерству відбулося засідання центральної Колегії Міністерства юстиції України з розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Міністерства юстиції, а саме: розгляд скарг ОСОБА_5 та ОСОБА_6 відносно об`єктів нерухомого майна, що розташовані в АДРЕСА_1 . Заінтересованими сторонами визначено ОСОБА_2 , Приватне підприємство "ЛЕВТРАНСБУД", ОСОБА_7 та ТОВ "ФОНТАН”.
За результатами розгляду скарги були прийняті рішення та видані накази Міністерства юстиції України від 03.11.2021 №3928/5 та від 15.11.2021 №4086/5, якими скарги ОСОБА_5 та ОСОБА_6 задоволено частково.
Зокрема 03.11.2021 відповідачем прийнято наказ № 3928/5 «Про задоволення скарги», в якому серед іншого вирішено «… Скасувати рішення від 12.02.2021 №№ 56584703, 56584625, 56585358, від 17.02.2021 №.№ 56654478, 56654442, 56654951, від 23.03.2021 № 57240485, прийняті державним реєстратором Жирівської сільської ради Пустомитівського району Львівської області Павлишиним Назаром-Павлом Андрійовичем…».
Також 15.11.2021 відповідачем прийнято наказ № 4086/5 «Про задоволення скарги», в якому зазначено наступне:
«… Скасувати рішення від 17.02.2021 №   56653735, 56653151, 56653174, 56653696, 56654023, 56653421, від 23.03.2021 № 57240485, прийняті державним реєстратором Жирівської сільської ради Пустомитівського району Львівської області Павлишиним Назаром-Павлом Андрійовичем…».

Згідно із частиною першою   статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є   справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Пунктом 1 та абзацом другим пункту 2 частини першої статті 4 КАС України передбачено, що адміністративна справа - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір. Публічно-правовий спір - це спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.
Суб`єкт владних повноважень - це орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (пункт 7 частини першої   статті 4 КАС України).
За правилами визначення юрисдикції адміністративних судів, закріплених   статтею 19 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом установлено інший порядок судового провадження.
Водночас помилковим є поширення юрисдикції адміністративних судів на усі спори, стороною яких є суб`єкт владних повноважень, оскільки при вирішенні питання про розмежування компетенції судів щодо розгляду адміністративних і господарських справ недостатньо застосування виключно формального критерію - визначення суб`єктного складу спірних правовідносин. Визначальною ознакою для правильного вирішення спору є характер правовідносин, з яких виник спір. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.
Публічно-правовим вважається, зокрема, спір, у якому сторони правовідносин виступають одна щодо іншої не як рівноправні і в якому одна зі сторін виконує публічно-владні управлінські функції та може вказувати або забороняти іншому учаснику правовідносин певну поведінку, давати дозвіл на передбачену законом діяльність тощо.
Необхідною ознакою суб`єкта владних повноважень є здійснення ним публічно-владних управлінських функцій. Ці функції суб`єкт повинен виконувати саме в тих правовідносинах, у яких виник спір.
Як вірно вказує суд першої інстанції, зі змісту позовних вимог та обставин, якими позивач їх обґрунтовує, слідує, що спір у цій справі не пов`язаний із захистом його прав у сфері саме публічно-правових відносин, адже подання цього позову покликано на поновлення порушених, на думку позивача, його речових прав на нерухоме майно.
Вирішення питання щодо скасування спірних рішень впливатиме на вирішення питання щодо права власності на нерухоме майно. Наведене свідчить про   наявність спору про право цивільне, що, у свою чергу, унеможливлює розгляд цієї справи в порядку адміністративного судочинства.
Та обставина, що відповідачем у справі   позивач визначив Міністерство юстиції України як суб`єкта владних повноважень, не змінює правової природи спірних правовідносин та не робить цей спір публічно-правовим, оскільки вимоги позивача не стосуються захисту його прав, свобод та інтересів у сфері публічно-правових відносин.
Наведене відповідає неодноразово висловленим Великою Палатою Верховного Суду правовим висновкам щодо юрисдикції спорів за участю державного реєстратора як суб`єкта владних повноважень.
Так, згідно з висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постанові від 4 вересня 2018 року у справі №   823/2042/16, якщо позивач не був заявником стосовно оскаржених ним реєстраційних дій, які були вчинені за заявою іншої особи, такий спір є спором про цивільне право незалежно від того, чи здійснено державну реєстрацію прав на нерухоме майно з дотриманням державним реєстратором вимог законодавства та чи заявляються, окрім вимог про скасування оспорюваного рішення, запису в державному реєстрі прав, також вимоги про визнання недійсними правочинів, на підставі яких прийнято оспорюване рішення, здійснено оспорюваний запис.
Згідно з висновками Великої Палати Верховного Суду, сформульованими у зазначеній постанові від 4 вересня 2018 року у справі № 823/2042/16, належним відповідачем у таких справах є особа, право на майно якої оспорюється та щодо якої внесений запис у Реєстрі; участь у справі державного реєстратора як співвідповідача (якщо позивач вважає його винним у порушенні прав) не змінює характеру цього спору на адміністративний.
Натомість до юрисдикції адміністративного суду належить спір, який виник між двома (кількома) суб`єктами стосовно їх прав та обов`язків у конкретних правових відносинах, у яких хоча б один суб`єкт законодавчо уповноважений владно керувати поведінкою іншого суб`єкта, а останній відповідно зобов`язаний виконувати вимоги та приписи такого суб`єкта владних повноважень (постанова Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі № 914/2006/17).
У даному випадку відповідач – Міністерство юстиції України, скасувавши рішення державного реєстратора, не є суб`єктом, законодавчо уповноваженим владно керувати поведінкою позивача.
Відносини, пов`язані з набуттям та реалізацією права власності фізичними особами регулюються Цивільним кодексом України, іншими нормативно-правовими актами.
Варто зазначити, що за статтею 1 Цивільного кодексу України цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників. До майнових відносин, заснованих на адміністративному або іншому владному підпорядкуванні однієї сторони другій стороні, а також до податкових, бюджетних відносин цивільне законодавство не застосовується, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до статей 15, 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Статтею 19 Цивільного процесуального кодексу України установлено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.
Таким, якщо порушення своїх прав особа вбачає у наслідках, які спричинені рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, які вона вважає неправомірними, і ці наслідки призвели до виникнення, зміни чи припинення цивільних правовідносин, мають майновий або пов`язаний з реалізацією її майнових або особистих немайнових інтересів характер, то визнання незаконними (протиправними) таких рішень є способом захисту цивільних прав та інтересів.
Статтею 19 Цивільного процесуального кодексу України установлено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.
Отже, спірні правовідносини у справі пов`язані з необхідністю захисту права на об`єкти нерухомого майна, тобто права цивільного, тому суд першої інстанції дійшов до правильного висновку, що позов у даній справі не підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства.
Більше того, згідно з відомостями веб-порталу Судової влади України встановлено, що у провадженні Шевченківського районного суду м.Львова перебуває цивільна справа №466/8451/22 за позовною заявою ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України, в якому позивач просить визнати протиправними та скасувати пункт 2 наказу Міністерства юстиції України від 03.11.2021р. за №3928/5 «Про задоволення скарги»; визнати протиправними та скасувати пункти 2 наказу Міністерства юстиції України від 15.11.2021р. за №4086/5 «Про задоволення скарги».
Згідно з Єдиним державним реєстром судових рішень, ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 21.11.2022 відкрито провадження у справі №466/8451/22 за правилами загального позовного провадження.
Отже, апелянт звернувся з позовом до Міністерства юстиції України в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З урахуванням вищевикладеного, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи та судове рішення ухвалено з додержанням норм процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування ухвали суду не вбачається.
Керуючись ст. 308, 311, 312, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,-

                                                 ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 12 жовтня 2022 року про відмову у відкритті провадження у справі №380/14014/22- без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя	 	В. В. Ніколін 	
судді	 	О. М. Гінда 	
 	 	М. А. Пліш