ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
07 лютого 2023 року           справа №200/4185/22 

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Сіваченка І.В., суддів: Блохіна А.А., Гаврищук Т.Г., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційні скарги представника позивача ОСОБА_1 та Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 30 вересня 2022 року (повне судове рішення складено 30 вересня 2022 року) у справі № 200/4185/22 (суддя в І інстанції Циганенко А.І.) за позовом ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання протиправним та скасування рішення про відмову у призначенні пенсії,

                                                          УСТАНОВИВ:

В серпні 2022 року адвокат Трун О.В., представник позивачки ОСОБА_2 , подала до суду позов до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, в якому просила:
- визнати протиправним та скасувати рішення про відмову у призначенні пенсії від 10.06.2022 №057350004588;
- зобов`язати призначити пенсію відповідно до пункту «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з дати звернення.
Обґрунтовуючи позовні вимоги, зазначила, що рішення відповідача про відмову в призначенні пенсії №057350004588 від 10.06.2022 є протиправним та таким, що підлягає скасуванню, оскільки на дату звернення вона мала право на призначення пенсії відповідно до статті 13 Закону України від 05.11.1991 № 1788-XII «Про пенсійне забезпечення» (далі – Закон № 1788-XII), в редакції до внесення змін Законом України №213-VII. Позивачка зазначила, що її пільговий стаж підтверджується записами в трудовій книжці, наказами про атестацію робочих місць, уточнюючою довідкою та рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 08.02.2022 у справі №200/12600/21.

Ухвалою місцевого суду від 31 серпня 2022 року в залученні до участі у справі в якості третьої особи Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області відмовлено. Апеляційним судом Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області до участі у справі в якості третьої особи також не залучалось.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 30 вересня 2022 року позов задоволено частково.
Визнано протиправним та скасовано рішення №057350004588 «Про пенсійне забезпечення гр. ОСОБА_2 », яке було прийняте 10 червня 2022 року Головним управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві повторно розглянути заяву ОСОБА_2 від 06 червня 2022 року про призначення пенсії за віком на пільгових умовах та прийняти відповідне рішення з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.
В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві на користь ОСОБА_2 судові витрати по сплаті судового збору в сумі 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) гривні 40 копійок.

Не погодившись з таким судовим рішенням, сторони подали апеляційні скарги, в яких посилались на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. 
Представник позивача в обґрунтування апеляційної скарги зазначала, що позивач має достатню кількість пільгового стажу, підтвердженого належними документами, та відповідає іншим вимогам для призначення пенсії за віком.
Просила скасувати рішення місцевого суду, прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.  

Обґрунтовуючи свою апеляційну скаргу, Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві зазначило, що 06 червня 2022 року позивачка звернулася до із заявою щодо призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2 відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 10.06.2022 № 057350004588 позивачці відмовлено у призначенні пенсії за віком. Відповідно наданих до заяви документів про стаж (довідка про присвоєння ідентифікаційного номера, трудова книжка, диплом, довідка №2/741 від 23.02.2022 про підтвердження пільгового стажу, свідоцтво про народження дитини) загальний страховий стаж позивачки складає 27 років 9 місяців 18 днів. Пільговий стаж за Списком №2 враховано згідно з довідкою №2/741 від 23.02.2022, та становить 2 роки 24 дні. Інших документів, що підтверджують пільговий стаж роботи, позивачкою не надано. Не враховано до загального стажу період догляду за дитиною до досягнення нею 3-х річного віку (у свідоцтві про народження відсутня відмітка про отримання паспорту) та період отримання допомоги по безробіттю з 24.07.2000 по 30.08.2000 (у трудовій книжці не проглядається печатка). Враховуючи вищезазначене, позивачці відмовлено в призначенні пенсії за віком за Списком №2 відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», у зв`язку із відсутністю необхідного пільгового стажу та недосягненням пенсійного віку (55 років).
Відповідач просив скасувати рішення місцевого суду, прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Апеляційний розгляд здійснено в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційній скарзі, задовольнити частково, з наступних підстав.
Судами першої та апеляційної інстанції встановлено наступне.
ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, що підтверджується паспортом громадянина України НОМЕР_1 .
06 червня 2022 року ОСОБА_2 подала до органу, що призначає пенсію, заяву про призначення пенсії за віком на пільгових умовах.
10 червня 2022 року рішенням №057350004588, яке було прийнято Управлінням, ОСОБА_2 відмовлено в призначенні пенсії за віком за списком №2 відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», у зв`язку із відсутністю необхідного пільгового стажу та недосягненням пенсійного віку (55 років).
Згідно з рішенням, відповідно наданих до заяви документів про стаж (довідка про присвоєння ідентифікаційного номера, трудова книжка, диплом, довідка №2/741 від 23.02.2022 про підтвердження пільгового стажу, свідоцтво про народження дитини) загальний страховий стаж складає 27 років 9 місяців 18 днів; пільговий стаж за Списком № 2 враховано згідно з довідкою №2/741 від 23.02.2022 - 2 роки 24 дні. Інших документів, що підтверджують пільговий стаж роботи, заявником не надано. Не враховано до загального стажу періоду догляду за дитиною до досягнення нею 3-х річного віку (у свідоцтві про народження відсутня відмітка про отримання паспорту) та період отримання допомоги по безробіттю з 24.07.2000 по 30.08.2000 (у трудовій книжці не проглядається печатка).
В трудовій книжці НОМЕР_2 , яка видана на ім`я ОСОБА_2 , містяться наступні записи:
№1 – 03.05.1988 – прийнята відкатницею дільниці шахтного транспорту на гідрошахті «Красноармійська» Добропільського виробничого об`єднання по видобутку вугілля,
№2 – 01.01.1990 – переведена гірником 2 розряду на дільницю шахтного транспорту,
№3 – 23.10.1990 – переведена стволовою 2 розряду на дільницю шахтного транспорту,
№6 – 16.10.1999 – переведена гірником поверхні 1 розряду дільниці шахтного транспорту,
№7 – 23.04.2000 – звільнена по пункту 1 статті 40 КЗпП України,
№8 – 24.07.2000 – призначена допомога по безробіттю Добропільський міський центр зайнятості
№9 – 30.08.2000 – закінчено виплату допомоги,
№10 – 31.08.2000 – прийнята гірником дільниці технологічного комплексу поверхні на ДВАТ «Шахта «Новодонецька» ДХК «Добропіллявугілля»,
№11 – 24.09.2002 – звільнена за ст. 38 КЗпП України,
Цей період зараховано відповідачем до пільгового стажу за списком №2 згідно уточнюючої довідки роботодавця, 
№12 – 07.02.2003 – прийнята учнем машиніста (кочегара) котельної на ДВАТ гідрошахта «Піонер»,
№13 – 08.03.2003 – переведена машиністом (кочегаром) котельної,
№14 – 21.04.2003 – звільнена за ст. 38 КЗпП України,
№15 – 05.09.2003 – прийнята учнем машиніста установок збагачування та брикетування на ВП «Шахта «Піонер» ДП «Добропіллявугілля»,
№16 – 01.11.2003 – переведена машиністом установок збагачування та брикетування,
№17 – 20.01.2004 – звільнена за п.4 ст.40 КЗпП України,
№24 – 12.12.2007 – прийнята машиністом (кочегаром) котельної на ВП «Шахта «Новодонецька» ДП «Добропіллявугілля»,
№25 – 22.02.2008 – звільнена за п.4 ст. 40 КЗпП України,
№31 – 01.07.2019 – прийнята учнем машиніста конвеєра дільниці основного виробництва на АТ «ДТЕК Добропільська ЦЗФ»,
№32 – 13.09.2019 – переведена машиністом конвеєра дільниці основного виробництва,
№ 33 – підтверджено право на пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до наказу «Про атестацію робочих місць» № 159 від 13.02.2020,
№34 – 06.01.2021 – переведена машиністом установок збагачення та брикетування дільниці основного виробництва,
№35 ПАТ «ДТЕК Добропільська ЦЗФ» з 01.03.2021 перейменовано АТ «ДТЕК Добропільська ЦЗФ» на підставі протоколу річних загальних зборів акціонерів №1/2021 від 28.01.2021.
Згідно з наказом директора Гідрошахти «Красноармійська» Виробничого об`єднання «Добропіллявугілля» №14/тб «Про підсумки атестації робочих місць за умовами праці» професії машиніст (кочегар) котельної, гірник поверхні, стволовий включені до переліку професій на пільгове пенсійне забезпечення, внесених до списку №2.
Згідно з наказом директора-голови правління ДВАТ шахта «Новодонецька» №97/п «Про підсумки атестації робочих місць за умовами праці» професія машиніст (кочегар) котельної (код 232000000-13786) включена до Переліку професій та посад працівників, яким підтверджено право на пільгове пенсійне забезпечення за списком №2.
Згідно з формою РС-право ОСОБА_2 до пільгового стажу за списком №2 зарахований період роботи з 31.08.2000 по 24.09.2002 – 2 роки 24 дні.
При ухваленні рішення суд виходив з наступних мотивів та керувався такими положеннями законодавства.
Україна є […] правова держава (стаття 1 Конституції України) .
Людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави (стаття 3 Конституції України).
Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними (стаття 46 Конституції України).
Згідно з пунктом 6 частини 1 статті 92 Конституції України виключно законами України визначаються основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення.
Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян, регулюються Законом України від 05 листопада 1991 року №1788-ХІІ «Про пенсійне забезпечення» (далі – Закон №1788-ХІІ) та Законом України від 09 липня 2003 року №1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі – Закону №1058-ІV).
Закон №1788-ХІІ був введений в дію з 01 січня 1992 року – в частині норм, що стосуються призначення і виплати пенсій та коригування рівнів пенсій, призначених до введення цього Закону; з 01 квітня 1992 року – в повному обсязі.
01 січня 2004 року набув чинності Закон №1058-ІV.
Відповідно до частини 2 статі 24 Закону №1058-ІV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
Система персоніфікованого обліку була введена в дію 01 січня 2004 року на виконання Указу Президента України від 4 травня 1998 року №401 «Про заходи щодо впровадження персоніфікованого обліку відомостей у системі обов`язкового державного пенсійного страхування» згідно постанов Кабінету Міністрів України №1854 від 12 грудня 2002 року та №303 від 12 березня 2003 року.
Отже, під час обчислення страхового стажу позивачки до 01 січня 2004 року відповідач мав керуватися документами та порядком, визначеним законодавством, що діяло до набрання чинності Законом №1058-ІV, а з 01 січня 2004 року - за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку.
Згідно зі статтею 62 Закону №1788-ХІІ основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
Згідно з пунктом 1.1 «Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників», затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України №58 від 29 липня 1993 року, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 17 серпня 1993 року за №110, в редакції наказу Міністерства соціальної політики №720/1642/5 від 06 жовтня 2014 року (далі - Інструкція), трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.
Відповідно до пункту 2.14 Інструкції, якщо працівник має право на пенсію за віком на пільгових умовах, запис у трудовій книжці робиться на підставі наказу, виданого за результатами атестації робочих місць, і має відповідати найменуванню Списків виробництв, робіт, професій, посад і показників, що дають право на пільгове пенсійне забезпечення.
Пунктом 3 Порядку застосування Списків №1 і №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України № 383 від 18 листопада 2005 року, встановлено, що при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21.08.92 та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21.08.92.
Для визначення пільгового стажу ОСОБА_2 в період з 1990 року по 25 січня 1991 року слід застосовувати Список №2 виробництв, цехів, професій та посад з важкими умовами праці, робота в яких дає право на державну пенсію на пільгових умовах та у пільгових розмірах, затверджений постановою Ради Міністрів СРСР від 22 серпня 1956 року №1173 (далі – Постанова № 1173);
в період з 26 січня 1991 року по 11 березня 1994 року - Список №2 виробництв, робіт, професій, посад та показників зі шкідливими та важкими умовами праці, зайнятість у яких дає право на пенсію за віком (за старістю) на пільгових умовах, затверджений постановою Кабінету Міністрів СРСР від 26.01.1991 №10 (далі – Постанова № 10);
в період з 11 березня 1994 року по 16 січня 2003 року - Список №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників з шкідливими і важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.1994 №162 (далі – Постанова № 162);
в період з 16 січня 2003 року по 3 серпня 2016 року - Список №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників із шкідливими і важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 16.01.2003 №36 (далі – Постанова № 36);
в період з 3 серпня 2016 року - Список №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників з шкідливими і важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 24.06.2016 №461 (далі – Постанова № 461).

У період з 01 січня 1990 року по 24 вересня 2002 року позивачка виконувала роботи, визначені Списком №2, що підтверджено записами в трудовій книжці, а тому цей період підлягав зарахуванню до стажу, який дає право на пенсію на пільгових умовах.
Значення трудової книжки, як основного документа, що підтверджує пільговий стаж роботи, встановлено статтею 62 Закону № 1788-ХІІ, і будь-які підзаконні нормативно-правові акти, які суперечать цьому положенню, не можуть бути застосовані до спірних правовідносин.
Проте, якщо трудова книжка відсутня або у ній не зазначені відомості про умови праці та характер виконуваної роботи, то для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.
Крім того, аналіз положень Порядку № 637 свідчить про те, що надання уточнюючої довідки підприємства, установи або організації необхідне лише у двох випадках: за відсутності трудової книжки як такої або необхідних записів у ній, які визначають право на пільгове пенсійне забезпечення.
Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом, зокрема у постановах від 07 березня 2018 року в справі № 233/2084/17, від 16 травня 2019 року в справі № 161/17658/16-а, від 27 лютого 2020 року в справі № 577/2688/17, від 31 березня 2020 року в справі № 446/656/17, від 21 травня 2020 року в справі № 550/927/17, від 10 грудня 2020 року в справі № 195/840/17.

Як вбачається із записів трудової книжки НОМЕР_2 , вони в повній мірі відображають характер виконуваної роботи, усі записи є належними та будь яких виправлень чи неточностей не мають, а саме:
1. Періоди роботи на ділянці шахтного транспорту гідрошахти «Красноармійська» Виробничого об`єднання «Добропіллявугілля», реорганізованої шляхом злиття в шахту «Білозерська», - підтверджуються записами трудової книжки, а також наказом про підсумки атестації робочих місць та умов праці від 01.02.95р № 14/тб:
- з 01.01.1990 по 22.10.1990 (9 місяців 22 дні) гірничою робітницею на ділянці шахтного транспорту (пп. «а» п.1 розд.І Списку №2 Постанови № 1173); 
- з 23.10.1990 по 15.10.1999 (8 років 11 місяців 23 дні) стволовою (пп. «а» п.1 розд.І Списку №2 Постанови № 1173, поз.2010100а-18850 розд.І Списку №2 Постанови № 10, поз.2010100а-18850 п.1 розд.І Списку №2 Постанови № 162);
- з 16.10.1999 по 23.04.2000 (6 місяців 8 днів) гірничою робітницею поверхні (поз.2010100а-18850 п.1 розд.І Списку №2 Постанови № 162). 
Отже, суд першої інстанції обґрунтовано погодився з аргументами позивачки про те, що відповідач протиправно не зарахував по пільгового стажу за списком №2 період роботи з 01 січня 1990 року по 23 квітня 2000 року в загальному розмірі 10 років 3 місяці 23 дні.
2. Період роботи з 31.08.2000 по 24.09.2002 (2 роки 25 днів) гірничою робітницею 2 розряду дільниці технологічного комплексу поверхні ДВАТ шахта «Новодонецька», що підтверджується записом трудової книжки НОМЕР_2 , наказом про підсумки атестації робочих місць та умов праці від 01.02.2000 № 97-п, довідкою від 23.02.22 №2/741. 
Судом встановлено, що відповідач зарахував до пільгового стажу позивачки за Списком №2 цей період.
3. Період роботи з 01.07.2019 по 05.01.2021 (1 рік 6 місяців 5 днів) учнем машиніста конвеєру та машиністом конвеєру в ПАТ ДТЕК Добропільська ЦЗФ, що підтверджується записом трудової книжки НОМЕР_2 , де в тому числі, здійснено запис про підтверджене право на пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №2, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 24.06.2016 №461 відповідно до наказу Про атестацію робочих місць від 13.02.2020 №159 (п.1 розд.І Списку №2 Постанови № 461).
В той же час, період роботи з 06.01.2021 по 06.06.2022 (1 рік 5 місяців 1 день) машиністом установок збагачення та брикетування в ПАТ ДТЕК Добропільська ЦЗФ не може підтверджуватися записом трудової книжки НОМЕР_2 , оскільки п.1 розд.І Списку №2 Постанови № 461 не передбачено такої професії, тому для підтвердження пільгового стажу в цей період потрібно надання уточнюючої довідки підприємства або інших належних доказів роботи у шкідливих (важких) умовах праці.
При цьому посилання на рішення суду від 08.02.2022 у справі №200/12600/21 не можуть бути належними доказами необхідності зарахування цього періоду до пільгового стажу, оскільки воно постановлено не у спорі між тими ж самими сторонами, що і в нинішній справі. 
Отже, позивачкою підтверджено працю за Списком №2 в загальному розмірі 13 років 10 місяців і 23 дні. Вимог щодо зарахування інших періодів роботи на пільгових умовах позовна заява не містить, тому судом ці періоди не досліджуються.
Згідно з оскаржуваним рішенням відповідача, останній не заперечує наявність у позивачки загального страхового стажу в розмірі 27 років 9 місяців 18 днів.
Окрім відсутності достатнього пільгового стажу роботи за Списком №2, ще однією підставою для відмови в призначенні пенсії відповідач зазначив не досягнення позивачкою віку 55 років.
З цього приводу колегія суддів зазначає наступне.
Згідно з пунктом «б» статті 13 Закону № 1788-XII в редакції, чинній до внесення змін Законом № 213-VІІІ, на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, що затверджений Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: 
…
жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.
Законом № 213-VІІІ, який набрав чинності з 01.04.2015, збільшено раніше передбачений пунктом «б» статті 13 Закону № 1788-ХІІ вік набуття права на пенсію на пільгових умовах, зокрема, жінкам з 50 років до 55 років.
09.07.2003 було ухвалено Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058-ІV).
03.10.2017 Верховною Радою України було ухвалено Закон № 2148-VIII, що доповнив Закон № 1058-ІV розділом XIV-1, який містить пункт 2 частини другої статті 114 такого змісту:
«На пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах».
Відповідно до пункту 1 резолютивної частини Рішення № 1-р/2020 визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), стаття 13, частина друга статті 14, пункти «б» - «г» статті 54 Закону № 1788-XII зі змінами, внесеними Законом № 213-VIII (пункт 1 рішення).
Згідно з пунктом 3 резолютивної частини зазначеного Рішення застосуванню підлягають стаття 13, частина друга статті 14, пункти «б» - «г» статті 54 Закону № 1788-XII в редакції до внесення змін Законом № 213-VIII для осіб, які працювали до 01.04.2015 на посадах, визначених у вказаних нормах, а саме: на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи, зокрема, працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць, у тому числі жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.
Таким чином, Рішенням №1-р/2020 КСУ визнав неконституційними окремі положення Закону № 1788-ХІІ, у зв`язку із чим вони втратили чинність з дня ухвалення Рішення (пункт 2 резолютивної частини Рішення). Одночасно КСУ встановив, що підлягають застосуванню відповідні норми в редакції до внесення змін Законом №213-VIII.
У зв`язку із цим на час виникнення спірних правовідносин Закон №1788-ХІІ з урахуванням Рішення № 1-р/2020 встановлював право на пенсію за віком на пільгових умовах за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, для жінок після досягнення 50 років (за наявності стажу роботи та інших умов, визначених в рішенні КСУ).
Отже, на час виникнення спірних правовідносин була наявна колізія між нормами Закону № 1788-ХІІ з урахуванням Рішення № 1-р/2020 з одного боку, та Законом № 1058-ІV- з іншого в частині віку набуття права на пенсію на пільгових умовах. Перший із цих законів визначав такий вік у 50 років, тоді як другий - у 55 років.
Оскільки норми названих законів регулюють одне і те ж коло відносин, суд доходить висновку, що вони явно суперечать один одному. Таке регулювання порушує вимогу «якості закону», передбачену Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950, та не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади у майнові права заявника (див. пункт 56 рішення Європейського суду з прав людини від 14 жовтня 2010 року у справі «Щокін проти України»).
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 19.02.2020 у справі №520/15025/16-а (провадження № 11-1207апп19, пункт 56) сформувала правовий висновок, згідно з яким у разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.
Отже, у цій справі застосуванню підлягають саме норми Закону №1788-ХІІ з урахуванням Рішення № 1-р/2020, а не Закону № 1058-ІV.
ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на час подання 06 червня 2022 року до органу, що призначає пенсію, заяви про призначення пенсії за віком на пільгових умовах, досягла 50 років.
Тому відмова відповідача в призначенні позивачці, яка на час звернення із заявою про призначення пенсії досягла 50 років, мала страховий стаж роботи більше 20 років, з яких більше ніж 10 років стаж на роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, що затверджений Кабінетом Міністрів України, зайнятість у яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, пенсії на пільгових умовах за віком з посиланням недосягнення нею 55-річного пенсійного віку, визначеного пунктом 2 частини другої статті 114 Закону № 1058-ІV, є протиправною.
Вирішуючи спір судами враховані правові висновки, що викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.11.2021 у зразковій справі № 360/3611/20, які відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України мають бути враховані судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

Спосіб відновлення порушеного права позивача має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.
Зазначена позиція повністю кореспондується з висновками Європейського суду з прав людини, відповідно до яких, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності "небезпідставної заяви" за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею, повинен бути "ефективним" як у законі, так і на практиці, зокрема, в тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (пункт 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Афанасьєв проти України" від 5 квітня 2005 року (заява № 38722/02)). Отже, "ефективний засіб правого захисту" в розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права й одержання особою бажаного результату.
Згідно з положеннями Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R (80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин. Таким чином, дискреція - це елемент управлінської діяльності. Вона пов`язана з владними повноваженнями і їх носіями - органами державної влади та місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами. Дискрецію не можна ототожнювати тільки з формалізованими повноваженнями - вона характеризується відсутністю однозначного нормативного регулювання дій суб`єкта. 
На законодавчому рівні поняття "дискреційні повноваження" суб`єкта владних повноважень відсутнє. У судовій практиці сформовано позицію щодо поняття дискреційних повноважень, під якими слід розуміти такі повноваження, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибирати один з кількох варіантів конкретного правомірного рішення. Водночас, повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. 
Відтак, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку. Тобто, дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору будь-ким. 
Засіб юридичного захисту має бути "ефективним" в теорії права та на практиці, зокрема, в тому сенсі, що можливість його використання не може бути невиправдано ускладнена діями або бездіяльністю органів влади держави-відповідача (рішення від 18.12.1996 у справі "Аксой проти Туреччини" (Aksoy v. Turkey), п. 95). При оцінці ефективності необхідно враховувати не тільки формальні засоби правового захисту, а й загальний правовий і політичний контекст, в якому вони діють, й особисті обставини заявника (рішення від 24.07.2012 у справі "Джорджевич проти Хорватії", п. 101; рішення від 06.11.1980 у справі "Ван Остервійк проти Бельгії", п.п. 36-40). Отже, ефективність засобу захисту оцінюється не абстрактно, а з урахуванням обставин кожної конкретної справи та ситуації, в якій опинився позивач після порушення.
Верховний Суд у своїй практиці неодноразово звертав увагу на те, що «ефективний засіб правового захисту» у розумінні ст. 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату. Винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації - не відповідає зазначеній нормі Конвенції (постанова Великої палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі №705/552/15-а, постанови Верховного Суду від 18.04.2018 у справі №826/14016/16, від 11.02.2019 у справі №2а-204/12). 
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку: пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку. 
Враховуючи те, що цією постановою апеляційного суду встановлено право позивачки на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, а також зважаючи на встановлені судом обставини протиправності дій відповідача з не призначення такої пенсії, можна дійти висновку, що належним та ефективним способом захисту в даному випадку є зобов`язання відповідача призначити позивачці таку пенсію (з дня звернення за пенсією, тобто з 06.06.2022). 
При цьому, така дія також не відноситься до дискреційних повноважень відповідача, адже позивач має всі умови задля призначення такої пенсії.
Враховуючи викладене, апеляційний суд приходить до висновку про наявність всіх підстав задоволення позовних вимог в повному обсязі.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при постановленні оскаржуваного рішення допустив порушення норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційна скарга представника позивача підлягає частковому задоволенню, а рішення місцевого суду – частковому скасуванню. В свою чергу, апеляційна скарга відповідача є необґрунтованою, тому задоволенню не підлягає.
Відповідно до положень ч.1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового судового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального та процесуального права.
Керуючись статтями 250, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства  України, -          

                                                    ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві – залишити без задоволення.
Апеляційну скаргу представника позивача Трун Ольги Валентинівни – задовольнити.
Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 30 вересня 2022 року у справі № 200/4185/22 – скасувати в частині відмови в позові.
Прийняти в цій частині нову постанову, якою позов ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання протиправним та скасування рішення про відмову у призначенні пенсії та зобов`язання вчинити певні дії – задовольнити повністю, внаслідок чого в резолютивній частині рішення Донецького окружного адміністративного суду від 30 вересня 2022 року у справі № 200/4185/22:
- в абзаці першому слово «частково» замінити словом «повністю»;
- абзаци третій і четвертий замінити одним абзацом наступного змісту: 
«Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві призначити пенсію ОСОБА_2 з 06.06.2022, зарахувавши до пільгового стажу роботи, що дає право на призначення пенсії відповідно до пункту «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», періоди роботи з 01.01.1990 по 22.10.1990, з 23.10.1990 по 15.10.1999, з 16.10.1999 по 23.04.2000, з 31.08.2000 по 24.09.2002, з 01.07.2019 по 05.01.2021».
В іншій частині рішення Донецького окружного адміністративного суду від від 30 вересня 2022 року у справі № 200/4185/22 - залишити без змін.
Повне судове рішення – 07 лютого 2023 року.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому статтею 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя                                                                                 І. В. Сіваченко

Судді                                                                                            А. А. Блохін

                                                                                                                                                                                                                                                Т. Г. Гаврищук