П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа №  120/7619/22 
Головуючий суддя 1-ої інстанції -  Альчук Максим Петрович 
Суддя-доповідач -  Боровицький О. А.   
13 березня 2023 року 
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Боровицького О. А. 
суддів:  Шидловського В.Б.  Курка О. П. , 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Державної служби України з питань праці на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 10 листопада 2022 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної служби України з питань праці про визнання протиправним та скасування наказу, 
В С Т А Н О В И В :
Позивач звернувся до Вінницького окружного адміністративного суду з позовом до Державної служби України з питань праці в якому просив скасувати наказ № 747-к від 09.09.2022 року про застосування до нього дисциплінарного стягнення у вигляді догани.
Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 10 листопада 2022 року адміністративний позов задоволено.
Не погоджуючись з даним рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального права просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволені позовних вимог відмовити.
Виходячи з приписів п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 311 КАС України, вищезазначена апеляційна скарга розглядається в порядку письмового провадження.
Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що відповідно до наказу Держпраці від 07.09.2015 року № 82-кш позивач ОСОБА_1 призначений на посаду начальника управління Держпраці у Вінницькій області з 08.09.2015 року.
Наказом Держпраці від 11.08.2022 року № 674-к стосовно ОСОБА_1 порушено дисциплінарне провадження, підставою для чого стала службова записка начальника управління юридичного забезпечення Держпраці від 10.08.2022 року № 918/СП/7.2-22а.
Суть вказаних документів полягала в тому, що до Держпраці надійшов лист управління Держпраці у Вінницькій області від 29.07.2022 року № ВН/1/186-ЦА-22 про виділення додаткового фінансування на суму 16700 грн. для здійснення безспірного списання у зв`язку з блокуванням рахунків головним управлінням Державної казначейської служби у Вінницькій області на підставі виконавчого листа Вінницького окружного адміністративного суду від 12.03.2022 року у справі № 120/13231/21-а.
Перевіркою обгрунтованості відповідної інформації встановлено, що рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 14.122021 року у справі № 120/13231/21-а за позовом фермерського господарства "Ягідне МС" до управління Держпраці у Вінницькій області визнати протиправною та скасувати постанову від 08.09.2021 року № ВН 4555/479/АВ/ТД-ФС та стягнуто на користь фермерського господарства "Ягідне МС" сплачений при зверненні до суду судовий збір в сумі 11700 грн. та 5000 грн. витрат на правову допомогу.
Рішення суду набрало законної сили 21.01.2022 року та управлінням Держпраці у Вінницькій області не оскаржувалося.
Відповідно до п. 3 окремого доручення голови Держпраці від 08.09.2021 року № Д-326/2.0/7.2-21 керівників територіальних органів праці було зобов`язано здійснювати контроль за представництвом інтересів у судах під час розгляду судових справ, стороною або третьою особою у яких є територіальний орган Держпраці, зокрема за неухильною явкою посадових осіб у судові засідання, якістю та своєчасністю подання процесуальних документів, у тому числі апеляційних та касаційних скарг.
Втім вказане доручення начальником управління Держпраці у Вінницькій області Маруньком В.В. було проігноровано, апеляційна скарга на судове рішення не подана, що призвело до неможливості відстояти позицію про накладення на ВГ "Ягідне МС" штрафу у розмірі 780 тис. грн., а також призвело до необхідності відшкодувати сплачені позивачем судові витрати в сумі 16700 грн.
Відповідно до наказу Держпраці від 09.09.2022 року № 747-к ОСОБА_1 оголошено догану за вчинення дисциплінарного проступку, передбаченого п. 5 ч. 2 ст. 65 Закону України "Про державну службу", неналежне виконання актів органів державної влади, а саме: неналежне виконання пункту 3 окремого доручення в.о. голови Держпраці від 08.09.2021 року № Д-326/2.0/7.2-21, прийнятого у межах його повноважень, яке полягає у тому, що начальник управління Держпраці у Вінницькій області Марунько В.В. не здійснив належний контроль за представництвом інтересів в судах під час розгляду судових справ, стороною або третьою особою у яких є управління Держпраці у Вінницькій області, зокрема, своєчасність подання апеляційної скарги на рішення Вінницького окружного адміністративно суду від 14.12.2021 року у справі № 120/13231/21-а.
Незгода позивача з вказаним рішенням стала підставою для звернення останнього до суду з цим позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів враховує наступне.
Засади дисциплінарної відповідальності державних службовців визначено Законом України "Про державну службу" від 10.12.2015 року № 889-VІІІ (далі - Закон № 889-VІІІ).
Відповідно до ч. 1 ст. 64 Закону № 889-VІІІ за невиконання або неналежне виконання посадових обов`язків, визначених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами у сфері державної служби, посадовою інструкцією, а також порушення правил етичної поведінки та інше порушення службової дисципліни державний службовець притягається до дисциплінарної відповідальності у порядку, встановленому цим Законом.
Згідно з ч. 1 ст. 65 Закону № 889-VІІІ підставою для притягнення державного службовця до дисциплінарної відповідальності є вчинення ним дисциплінарного проступку, тобто протиправної винної дії або бездіяльності чи прийняття рішення, що полягає у невиконанні або неналежному виконанні державним службовцем своїх посадових обов`язків та інших вимог, встановлених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами, за яке до нього може бути застосоване дисциплінарне стягнення.
За приписами п. 5 ч. 2 ст. 65 Закону № 889-VІІІ дисциплінарним проступком, зокрема, є: невиконання або неналежне виконання посадових обов`язків, актів органів державної влади, наказів (розпоряджень) та доручень керівників, прийнятих у межах їхніх повноважень.
Види дисциплінарних стягнень та загальні умови їх застосування визначено у статті 66 Закону № 889-VІІІ.
Згідно з ч. 1 ст. 66 Закону № 889-VІІІ до державних службовців застосовується один із таких видів дисциплінарного стягнення:
1) зауваження;
2) догана;
3) попередження про неповну службову відповідність;
4) звільнення з посади державної служби.
За приписами ч. 1 ст. 67 Закону № 889-VІІІ дисциплінарне стягнення має відповідати характеру і тяжкості вчиненого дисциплінарного проступку та ступеню вини державного службовця. Під час визначення виду дисциплінарного стягнення необхідно враховувати характер дисциплінарного проступку, обставини, за яких він був вчинений, настання тяжких наслідків, добровільне відшкодування заподіяної шкоди, попередню поведінку державного службовця та його ставлення до виконання посадових обов`язків.
Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 69 Закону № 889-VІІІ для здійснення дисциплінарного провадження з метою визначення ступеня вини, характеру і тяжкості вчиненого дисциплінарного проступку утворюється дисциплінарна комісія з розгляду дисциплінарних справ (далі - дисциплінарна комісія).
Згідно з ч. 10 ст. 69 Закону № 889-VІІІ результатом розгляду дисциплінарної справи є пропозиція Комісії або подання дисциплінарної комісії, які мають рекомендаційний характер для суб`єкта призначення.
Відповідно до ч. 1 ст. 71 Закону № 889-VІІІ Порядок здійснення дисциплінарного провадження затверджується Кабінетом Міністрів України. Порядок здійснення дисциплінарного провадження визначає, зокрема: 1) повноваження та порядок роботи дисциплінарної комісії; 2) порядок формування дисциплінарної комісії; 3) порядок здійснення дисциплінарного провадження у разі неможливості утворення або функціонування дисциплінарної комісії у державному органі.
На виконання приписів вказаної норми постановою Кабінету Міністрів України від 04.12.2019 року № 1039 затверджено Порядок здійснення дисциплінарного провадження (далі - Порядок № 1039), яким визначено процедуру здійснення дисциплінарними комісіями з розгляду дисциплінарних справ (далі - дисциплінарна комісія) дисциплінарних проваджень стосовно державних службовців.
Приписами п. 4 Порядку № 1039 передбачено, що дисциплінарне провадження розпочинається з моменту прийняття рішення про порушення дисциплінарного провадження та завершується прийняттям рішення про накладення на державного службовця, стосовно якого здійснюється дисциплінарне провадження, дисциплінарного стягнення чи закриття дисциплінарного провадження.
Відповідно до п. 33 Порядку № 1039 Комісія, дисциплінарна комісія розглядає належним чином сформовану дисциплінарну справу та за результатами такого розгляду приймає рішення про наявність чи відсутність у діях державного службовця дисциплінарного проступку та підстав для його притягнення до дисциплінарної відповідальності, про що зазначається у протоколі засідання.
Комісія, дисциплінарна комісія повинна встановити:
чи мали місце обставини, на підставі яких порушено дисциплінарне провадження;
чи містять дії державного службовця ознаки дисциплінарного проступку;
чим характеризується дисциплінарний проступок, обставини, за яких він був вчинений, обставини, що пом`якшують чи обтяжують відповідальність, результати оцінювання службової діяльності державного службовця, наявність заохочень, стягнень та його ставлення до державної служби;
чи підлягає державний службовець притягненню до дисциплінарної відповідальності;
який вид дисциплінарного стягнення може бути застосований до державного службовця.
Абзацом 1 пункту 34 Порядку № 1039 передбачено, що результатом розгляду дисциплінарної справи є пропозиція Комісії або подання дисциплінарної комісії.
Гарантії прав державних службовців під час застосування дисциплінарного стягнення визначено статтею 74 Закону № 889-VІІІ.
Так, відповідно до ч. 1 ст. 74 Закону № 889-VІІІ дисциплінарне стягнення має відповідати ступеню тяжкості вчиненого проступку та вини державного службовця. Під час визначення виду стягнення необхідно враховувати характер проступку, обставини, за яких він був вчинений, обставини, що пом`якшують чи обтяжують відповідальність, результати оцінювання службової діяльності державного службовця, наявність заохочень, стягнень та його ставлення до служби.
Згідно з ч. ч. 2, 3 ст. 74 Закону № 889-VІІІ дисциплінарне стягнення може бути накладено тільки у разі встановлення факту вчинення дисциплінарного проступку та вини державного службовця.
Частиною 1 статті 77 Закону № 889-VІІІ визначено, що рішення про накладення на державного службовця дисциплінарного стягнення чи закриття дисциплінарного провадження приймає суб`єкт призначення протягом 10 календарних днів з дня отримання пропозицій Комісії, подання дисциплінарної комісії у державному органі. Рішення оформляється відповідним актом суб`єкта призначення.
Згідно з ч. 2 ст. 77 Закону № 889-VІІІ у рішенні, яке оформляється наказом (розпорядженням), зазначаються найменування державного органу, дата його прийняття, відомості про державного службовця, стислий виклад обставин справи, вид дисциплінарного проступку і його юридична кваліфікація, вид застосованого дисциплінарного стягнення.
Щодо суті порушень, за вчинення яких позивача притягнуто до дисциплінарної відповідальності, суд зазначає таке.
Дисциплінарний проступок визначається як винне невиконання чи неналежне виконання працівником своїх обов`язків. Так, складовими дисциплінарного проступку є дії або бездіяльність працівника; порушення або неналежне виконання покладених на працівника трудових обов`язків; вина; наявність причинного зв`язку між діями (бездіяльністю) та порушенням або ж неналежним виконанням покладених на працівника трудових обов`язків.
Недоведеність хоча б одного з цих елементів виключає наявність складу дисциплінарного проступку.
Об`єктивна сторона дисциплінарного проступку складається з протиправної поведінки суб`єкта (працівника), шкідливих наслідків та причинного зв`язку між ними й поведінкою особи, що притягається до відповідальності. Протиправність поведінки полягає в порушенні трудових обов`язків, закріплених нормами загального та спеціального законодавства про працю: Кодексом законів про працю України, Законом № 889-VIII, правилами внутрішнього розпорядку, статутами, положеннями, посадовими інструкціями, а також у порушенні або невиконанні наказів і розпоряджень власника, уповноваженої ним адміністрації.
Саме на роботодавцеві лежить обов`язок надати докази фактів винного вчинення працівником дисциплінарного проступку.
Отже, наказ про притягнення державного службовця до дисциплінарної відповідальності повинен містити чітке формулювання суті та обставин допущеного працівником проступку, підстави прийняття рішення про притягнення до відповідальності, час вчинення й час виявлення самого проступку, а також обґрунтування обрання певного виду стягнення, з урахуванням передбачених законодавством обставин.
Зміст оскаржуваного наказу свідчить, що на думку відповідача, об`єктивна сторона дисциплінарного проступку, вчиненого ОСОБА_1 , полягає у тому, що він неналежно виконував обов`язки, а саме: не здійснив належний контроль за представництвом інтересів в суді підлеглими працівниками, зокрема, своєчасністю подання апеляційної скарги на судове рішення.
Суд зауважує, що відповідно до статті 61 Конституції України юридична відповідальність особи має індивідуальний характер, тому порушення іншими особами нормативно-правових актів саме по собі не може бути покладене в основу висновку про дисциплінарний проступок позивача.
Натомість, для притягнення його до відповідальності необхідно, щоб такі порушення стали наслідком саме його дій чи бездіяльності щодо виконання конкретно визначених посадових обов`язків.
Таким чином, для висновку про наявність дисциплінарного приступку позивача не достатньо самого лише факту порушення його підлеглими норм законодавства. Натомість, необхідним є, щоб таке порушення було наслідком невиконання позивачем тих із його повноважень, які спрямовані на забезпечення та контроль виконання працівниками законодавства.
Такі повноваження, на думку суду, щоб їх можливо було покласти в основу твердження про допущення особою дисциплінарного проступку, мають бути закріплені нормативно, детально регламентовані, щоб чітко вбачалось: які саме дії необхідно вчиняти, щоб забезпечувати та контролювати виконання працівниками законодавства, їх регулярність тощо.
Зміст пункту 3 окремого доручення в.о. голови Держпраці від 08.09.2021 року № Д-326/2.0/7.2-21 зобов`язує начальників територіальних органів Держпраці здійснювати контроль за представництвом інтересів у судах під час розгляду судових справ, стороною або третьою особою у яких є територіальний орган ці, зокрема неухильною явкою посадових осіб у судові засідання, якістю та своєчасністю подання процесуальних документів (позовних заяв, відзивів на позовні заяви, апеляційних та касаційних скарг тощо).
Отже, у даному випадку, об`єктивна сторона дисциплінарного проступку характеризується та пов`язана із необхідністю оцінки своєчасності апеляційного оскарження рішення у адміністративній справі для встановлення протиправності поведінки суб`єкта (працівника), шкідливих наслідків та причинного зв`язку між ними й поведінкою особи.
У зв`язку з цим суд звертає увагу на статтю 295 КАС України, яка регламентує строки на апеляційне оскарження у адміністративному судочинстві.
Так, згідно із ч. ч. 1, 2 цієї норми апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Встановлені у даній справі фактичні обставини справи свідчать про те, що рішення Вінницького окружного адміністративного суду від у справі № 120/13231/21-а прийняте 14.12.2021 року, за участі представника управління Держпраці у Вінницькій області Савелової М.М.
Повний текст рішення виготовлений 21.12.2022 року та оприлюднений в Єдиному державному реєстрі судових рішень 23.12.2021 року. Набрало законної сили рішення 21.01.2022 року.
При цьому, відповідно до журналу поштової кореспонденції Вінницького окружного адміністративного суду повний текст даного судового рішення вручений управлінню Держпраці у Вінницькій області 17.08.2022 року.
Апеляційну скаргу на судове рішення управлінням Держпраці у Вінницькій області подано до Сьомого апеляційного адміністративного суду на наступний день, тобто 18.08.2021 року. Апеляційне провадження у справі відкрите 06.09.2022 року та одночасно зупинено дію рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 14.12.2021 року.
Аналіз викладених норм процесуального законодавства, що регулює строки апеляційного оскарження у адміністративному судочинстві, в сукупності із встановленими у справі обставинами, дає можливість дійти до висновку про додержання управлінням Держпраці у Вінницькій області, як сторони у справі, процесуальних строків при оскарженні рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 14.12.2021 року у справі № 120/13231/21-а.
При цьому, рішенням апеляційної інстанції про зупинення дії рішення суду першої інстанції спростовуються доводи сторони відповідача про наявність відповідних шкідливих наслідків.
Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України;
2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;
3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);
4) безсторонньо (неупереджено);
5) добросовісно;
6) розсудливо;
7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;
8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);
9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;
10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
На думку суду, оскаржуваний наказ Держпраці не відповідає критерію обґрунтованості, оскільки надані відповідачем докази, які вважаються встановленими та мали вирішальне значення для його прийняття, достовірність даних, які були взяті до уваги дисциплінарною комісією та керівником до уваги, не узгоджується з доказами про позитивну оцінку (своєчасність подання апеляційної скарги та відсутність шкідливих наслідків), про що зазначено судом в даному рішенні.
Щодо інших доводів сторін, зокрема строку притягнення до дисциплінарної відповідальності.
У даній справі суд погоджується із позицією сторони відповідача про додержання передбаченого ст. 65 Закону України "Про державну службу" шестимісячного строку притягнення до дисциплінарної відповідальності, однак враховуючи попередній висновок суду по основній підставі позову, оцінка даної підстави вирішального значення для вирішення спору не має. 
Крім того, відповідно до п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд. У випадку розгляду справи присяжними у своєму зверненні до присяжних суддя повинен чітко пояснити факти та питання, які присяжні повинні вирішити. 
З огляду на викладене, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених у зазначеному рішенні, у зв`язку з чим підстав для його скасування не вбачається.
Інші доводи апеляційної скарги встановлених обставин справи та висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.
За змістом частини першої статті 316 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін. 
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу Державної служби України з питань праці залишити без задоволення, а рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 10 листопада 2022 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає. 

Головуючий	 	 	Боровицький О. А.	
 	 	 	 	
Судді	 	    	Шидловський В.Б.    Курко О. П.