УХВАЛА

14 березня 2023 року
м. Київ
справа №140/5524/22
адміністративне провадження №К/990/6375/23
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача - Рибачука А.І.
суддів: Бучик А.Ю., Тацій Л.В.
перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 20.01.2023 у справі №140/5524/22 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,
УСТАНОВИВ:
18.08.2022 ОСОБА_1 звернувся до Волинського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області, у якому просив визнати протиправними дій відповідача щодо відмови в перерахунку та виплаті разової грошової допомоги до 05 травня у 2022 році згідно із частиною п`ятою статті 12 Закону України від «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»; зобов`язати відповідача здійснити перерахунок та виплатити разову грошову допомогу до 05 травня у 2022 році згідно із частиною п`ятою статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком, з урахуванням виплачених коштів.
Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 12.09.2022 адміністративний позов задоволено.
Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 20.01.2023 апеляційну скаргу відповідача задоволено. Рішення Волинського окружного адміністративного суду від 12.09.2022 скасовано та ухвалено нове судове рішення, яким відмовлено в задоволенні позову.
22.02.2023 до Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 на постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 20.01.2023 у справі №140/5524/22.
Відповідно до положень пункту 8 статті 129 Конституції України, однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Згідно із частиною четвертою статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного  Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.
Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини четвертої статті 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.
У разі ж подання касаційної скарги на підставі пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України заявник повинен чітко вказати, яку саме норму права судами першої та (або) апеляційної інстанцій було застосовано неправильно, а також обґрунтувати у чому полягає помилка судів при застосуванні відповідної норми права та як, на думку скаржника, відповідна норма повинна застосовуватися.
У разі, якщо скаржник вважає, що судами порушено норми процесуального права щодо неналежного дослідження зібраних у справі доказів, неповного встановлення обставин справи, або встановлення обставин, що мають істотне значення, на підставі недопустимих доказів, у касаційній скарзі має бути конкретно зазначено або обставини, які встановлені на підставі недопустимих доказів та чому на думку скаржника останні є недопустимими, або зібрані у справі докази, які судом не досліджені, що могло б давати підстави для висновку про порушення цим судом норм процесуального права.
У разі подання касаційної скарги на судове рішення, зазначене у частинах другій і третій статті 328 цього кодексу, в касаційній скарзі зазначається обґрунтування того, в чому полягає порушення норм процесуального права чи неправильне застосування процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення (рішень).
Спір, який виник у цій справі розглядався судом першої інстанції за правилами спрощеного позовного провадження.
В обґрунтування права на касаційне оскарження скаржник посилається на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення ним норм процесуального права, проте не зазначає конкретної підстави, визначенної частиною четвертою статті 328 КАС України. Разом з тим, скаржник посилається на правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.01.2021 у зразковій справі №440/2722/20, згідно з яким, виходячи із визначених у частині четвертій статті 7 КАС України загальних засад пріоритетності законів над підзаконними актами, для визначення розміру разової грошової допомоги особам з інвалідністю внаслідок війни слід застосовувати не постанову Кабінету Міністрів України, а Закон України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", який має вищу юридичну силу.
Предметом оскарження в цій справі є бездіяльність відповідача щодо нарахування та виплатити позивачу щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2022 рік як учаснику бойових дій відповідно до статті 12 Закону України від 22.10.1993 № 3551-XII «Про статус ветеранів війни гарантії їх соціального захисту» (далі - Закон № 3551-XII), у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком.
Водночас, предметом оскарження у зразковій справі №440/2722/20, на яку зроблено посилання, як на причину іншого правозастосування, була бездіяльність органу, уповноваженого здійснювати виплату разової щорічної грошової допомоги до 5 травня щодо нарахування і виплати разової грошової допомоги до 5 травня у 2020 році у розмірі, передбаченому статтею 13 Закону №3551-XII у редакції з врахуванням рішення Конституційного Суду України від 27.02.2020 у справі №1-247/2018(3393/18), яким було визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), окреме положення пункту 26 розділу VI Прикінцевих та перехідних положень Бюджетного кодексу України у частині, яка передбачає, що норми і положення статей  12,  13,  14,  15 та 16 Закону №  3551-XII застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Разом з цим, відносини щодо нарахування та виплатити позивачу щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2022 рік, які виникли у справі, про перегляд судового рішення суду апеляційної інстанцій в якій ОСОБА_1 подано цю касаційну скаргу, врегульовані статтею 12 Закону №3551-ХІІ у редакції, з урахуванням частини другої статті 20 Закону України від 12.05.2015 №389-VІІІ «Про правовий режим воєнного стану», частини сьомої статті 20 та абзацу третього підпункту 2 пункту 22 розділу Прикінцевих та перехідних положень Бюджетного кодексу України та Порядку використання у 2022 році коштів державного бюджету, передбачених для виплати щорічної разової грошової допомоги ветеранам війни і жертвам нацистських переслідувань, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07.05.2022 № 540 «Деякі питання виплати у 2022 році разової грошової допомоги, передбаченої Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань».
Отже, зазначена скаржником постанова у зразковій справі № 440/2722/20, рішення Верховного Суду від 29.09.2020 у якій залишено без змін постановою Великої Палати Верховного Суду від 13.01.2021, на яку зроблено посилання у касаційній скарзі як на приклад іншого правозастосування, та оскаржуване судове рішення, стосуються спорів, що виникли за різного правового регулювання, а тому не може слугувати належним обґрунтуванням підстав касаційного оскарження судового рішення в розумінні положень частини четвертої статті 328 КАС України.
Крім того, колегія суддів зазначає, що Верховний Суд у постанові від 01.12.2022 у справі №580/2869/22 у відносинах щодо нарахування та виплатити щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2022 рік виклав висновок щодо застосування положень статті 13 Закону № 3551-XII, частини другої статті 20 Закону України від 12.05.2015 № 389-VІІІ "Про правовий режим воєнного стану", частини сьомої статті 20 та абзацу третього підпункту 2 пункту 22 розділу VI Прикінцевих та перехідних положень Бюджетного кодексу України та Порядку використання у 2022 році коштів державного бюджету, передбачених для виплати щорічної разової грошової допомоги ветеранам війни і жертвам нацистських переслідувань, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07.05.2022 № 540 "Деякі питання виплати у 2022 році разової грошової допомоги, передбаченої Законом України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" і "Про жертви нацистських переслідувань".
При цьому, Верховний Суд зазначає, що викладені в оскаржуваній постанові суду апеляційної інстанції висновки відповідають тим, які викладені у зазначеній постанові Верховного Суду від 01.12.2022 у справі №580/2869/22 у відносинах щодо нарахування та виплатити щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2022  рік. 
В свою чергу, відсутність у касаційній скарзі визначених законом підстав касаційного оскарження або їх некоректне (помилкове) зазначення або зазначення безвідносно до предмета спору у конкретній справі, у якій подається касаційна скарга, може унеможливити в подальшому її розгляд.
Отже, касаційна скарга за формою та змістом не відповідає положенням статті 330 КАС України, оскільки в ній не зазначено належне обґрунтування підстав касаційного оскарження, зокрема, в частині правильного та (або) додаткового визначення підстав касаційного оскарження.
Таким чином, скаржнику необхідно усунути зазначені недоліки шляхом подання до Верховного Суду уточненої касаційної скарги, в якій необхідно зазначити підстави оскарження судового рішення в цій справі (з урахуванням вимог частини четвертої статті 328 та пункту 4 частини другої статті 330 КАС України).
Відповідно до частини другої статті 332 КАС України до касаційної скарги, яка не оформлена відповідно до вимог, встановлених статтею 330 цього Кодексу, застосовуються положення статті 169 цього Кодексу (залишення позовної заяви без руху).
Керуючись статтями 169, 328-332 Кодексу адміністративного судочинства України,
УХВАЛИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 20.01.2023 у справі №140/5524/22 залишити без руху.
Надати скаржнику строк у десять днів з дня вручення копії цієї ухвали для усунення недоліку касаційної скарги.
Роз`яснити, що у разі невиконання вимог цієї ухвали в установлений судом строк касаційна скарга разом із доданими до неї матеріалами буде повернута.
Ухвала оскарженню не підлягає.

........................

........................

........................

А.І. Рибачук
А.Ю. Бучик
Л.В. Тацій,
Судді Верховного Суду