10.01.23
22-ц/812/58/23

Єдиний унікальний номер судової справи: 471/297/21 
Провадження номер 22-ц/812/58/23 Доповідач суду апеляційної інстанції Самчишина Н.В.

Постанова
Іменем України
09 січня 2023 року                                м. Миколаїв                справа №471/297/21 
Миколаївський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:
головуючого Самчишиної Н.В.,
суддів: Колосовського С.Ю., Серебрякової Т.В.,
із секретарем судового засідання Калашник А.О., 
за участі: представника позивача ОСОБА_1 , 
відповідача ОСОБА_2 ,
відповідача ОСОБА_3 та її представника – ОСОБА_4 ,
переглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Братського районного суду Миколаївської області від 02 серпня 2022 року, ухвалене у складі головуючого судді Гукової І.Б., повний текст рішення складено 12 серпня 2022 року, за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Братське-Агро» до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Державний реєстратор відділу адміністративно-дозвільних процедур Єланецької районної державної адміністрації Лісковець Катерина Олександрівна, Державний реєстратор Виконавчого комітету Вознесенської міської ради Соколенко Діана Володимирівна, про визнання недійсними правочинів та скасування рішень державного реєстратора, 
                                               встановив:

У квітні 2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Братське-Агро» (далі - ТОВ «Братське-Агро» або Товариство) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3 та ОСОБА_5 , треті особи: Державний реєстратор відділу адміністративно-дозвільних процедур Єланецької РДА Лісковець К.О., Державний реєстратор Виконавчого комітету Вознесенської міської ради Соколенко Д.В., про визнання недійсними правочинів та скасування рішень державного реєстратора.
Ухвалою Братського районного суду Миколаївської області від 02 червня 2021 року замінено неналежного відповідача – ОСОБА_5 належним відповідачем – ОСОБА_2 . 
Позовна заява, з урахуванням уточнень, мотивована тим, що 01 січня 2018 року між ТОВ «Братське-Агро» та ОСОБА_5 укладено договір оренди землі, що розташована на території Новокостянтинівської сільської ради Братського району, кадастровий номер 4821483400:01:000:0190, площею 6,9004 га, на строк 8 років.
02 квітня 2018 року внесено запис до Державного реєстру речових прав про право оренди на земельну ділянку за позивачем, номер запису 25592481.
Товариство дізналось, що 20 листопада 2020 року на підставі свідоцтва про право на спадщину №463 спадкоємцем зазначеної земельної ділянки стала ОСОБА_3 . 
З повідомлення ОСОБА_3 від 27 січня 2021 року позивачу стало відомо, що орендарем земельної ділянки є ОСОБА_2 на підставі договору оренди землі від 18 січня 2021 року. 19 листопада 2021 року внесено відповідний запис до Державного реєстру речових прав про його право оренди.
З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно позивачем встановлено, що на підставі угоди про припинення від 31 грудня 2017 року, державним реєстратором відділу адміністративно-дозвільних процедур Єланецької районної державної адміністрації Лісковець К.О. прийнято рішення від 16 жовтня 2019 року №49187200, яким 11 жовтня 2019 року припинено право оренди земельної ділянки від 02 квітня 2018 року на підставі договору оренди землі від 01 січня 2018 року між ОСОБА_5 та ТОВ «Братське-Агро». 
За фактом незаконного припинення права оренди за Товариством від 11 жовтня 2019 року за заявою позивача було зареєстроване кримінальне провадження за № 12021152170000017.
В подальшому позивачу стало відомо, що 12 травня 2021 року відносно спірної земельної ділянки здійснено припинення право оренди ОСОБА_2 на підставі угоди про дострокове розірвання від 12 січня 2021 року, а 28 травня 2021 року здійснено реєстрацію право оренди земельної ділянки знову ж таки за ОСОБА_2 на підставі договору оренди землі від 26 травня 2021 року.
ТОВ «Братське-Агро» вказувало, що саме воно є законним користувачем спірної земельної ділянки на підставі укладеного з попереднім власником земельної ділянки договору, який був зареєстрований належним чином, а укладення договорів оренди цієї ж земельної ділянки з ОСОБА_2 та реєстрація права оренди вказаної земельної ділянки за відповідачем ОСОБА_2 вчинені з порушенням порядку припинення за ТОВ «Братське-Агро» права користування орендованою земельною ділянкою.
На думку позивача, укладення та реєстрація нового договору оренди земельної ділянки з ОСОБА_2 без розірвання попереднього чинного договору оренди земельної ділянки є незаконними, тому право оренди вказаної земельної ділянки ТОВ «Братське-Агро» було також незаконно припинено.
ТОВ «Братське-Агро» зазначало, що воно з ОСОБА_5 не укладало угод щодо припинення договору оренди землі від 01 січня 2018 року. Державний реєстратор ОСОБА_6 вчинила реєстраційні дій щодо припинення права оренди позивача всупереч волевиявленню позивача.
Крім того, позивач звертав увагу на те, що договір між ОСОБА_5 та Товариством укладено 01 січня 2018 року, право оренди зареєстровано 02 квітня 2018 року, а підставою для припинення його права оренди державний реєстратор зазначив угоду про припинення саме від 31 грудня 2017 року, тобто за день до укладення договору оренди між ОСОБА_5 та ТОВ «Братська – Агро». Такі дії реєстратора вважав протиправними та незаконними.
Таким чином, договір оренди земельної ділянки від 26 травня 2021 року, укладений між відповідачами, є недійсним (нікчемним), адже первинний договір, укладений між ОСОБА_5 та позивачем, не є розірваним чи припиненим у встановленому законом порядку, а отже є чинним, дійсним та законним.
Позивач вважав, що внаслідок недійсності правочину з припинення права оренди, недійсним є й договір оренди земельної ділянки, укладений між відповідачами, та державна реєстрація недійсного правочину підлягає скасуванню.
Ураховуючи викладене, ТОВ «Братське-Агро», уточнюючи позовні вимоги, остаточно просило:
- визнати недійсною угоду про припинення від 31 грудня 2017 року б/н щодо земельної ділянки з кадастровим номером 4821483400:01:000:0190, площею 6,9004 га, на підставі якої 11 жовтня 2019 року припинено право оренди за ТОВ «Братське Агро»; 
- скасувати рішення державного реєстратора відділу адміністративно-дозвільних процедур Єланецької районної державної адміністрації Лісковець К.О., індексний номер 49187200 від 16 жовтня 2019 року про державну реєстрацію припинення права оренди за ТОВ «Братське Агро» та визнати за ТОВ «Братське Агро» право оренди на вищевказану земельну ділянку, що виникло на підставі договору оренди землі від 01 січня 2018 року № BRA-2018-00055, укладеного між ОСОБА_5 та ТОВ «Братське Агро» строком до 02 квітня 2026 року; 
- визнати недійсним договір оренди землі від 26 травня 2021 року, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 щодо земельної ділянки з кадастровим номером 4821483400:01:000:0190, площею 6,9004 га;
- визнати припиненим право оренди земельної ділянки з кадастровим номером 4821483400:01:000:0190, площею 6,9004 га, яке зареєстроване за ОСОБА_2 рішенням державного реєстратора Братської селищної ради Миколаївської області Червонищенка О.І., індексний номер 58414115 від 28 травня 2021 року, на підставі договору оренди землі від 26 травня 2021 року б/н, укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 строком до 26 травня 2028 року.
Заперечуючи проти позову відповідач ОСОБА_2 , посилався на те, що при реєстрації оспорюваного договору оренди між ним та ОСОБА_3 не було встановлено підстав для відмови у здійсненні реєстраційних дій.
Заперечуючи проти позову, представник відповідача ОСОБА_3 - адвокат Козиревич О.С., посилалася на те, що відсутність договору про припинення орендних відносин між ОСОБА_5 та ТОВ «Братьске Агро», є підставою для закриття провадження у справі в цій частині позовних вимог, а запис державного реєстратора про реєстрацію договору про припинення оренди, позивач міг оскаржити в порядку ст. 37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», а не звертатися до суду із позовом. Вимоги щодо визнання недійсним договору оренди, укладеному між відповідачами ОСОБА_3 та ОСОБА_2 також не підлягають задоволенню так як при реєстрації цього договору було встановлено відсутність інших обтяжень, тому дії реєстратора в цій частині також є законними.
Рішенням Братського районного суду Миколаївської області від 02 серпня 2022 року позов ТОВ «Братське-Агро» задоволено частково.
Скасовано рішення державного реєстратора відділу адміністративно-дозвільних процедур Єланецької районної державної адміністрації Миколаївської області Лісковець К.О., індексний номер: 49187200 від 16 жовтня 2019 року про державну реєстрацію припинення права оренди за Товариством з обмеженою відповідальністю «Братське-Агро» (код ЄДРПОУ 41671498). 
Визнано недійсним договір оренди землі від 26 травня 2021 року, укладений між ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1 ) та ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ) щодо земельної ділянки з кадастровим номером 4821483400:01:000:0190, площею 6,9004 га.
В іншій частині позову відмовлено. 
Стягнуто з ОСОБА_3 , ОСОБА_2 на користь ТОВ «Братське-Агро» витрати, понесені при сплаті судового збору в розмірі 50 відсотків від сплаченої суми 4540 грн.
Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що угода про припинення права оренди земельної ділянки від 31 грудня 2017 року не укладалася та не підписувалася. Державний реєстратор вчиняючи реєстраційні дії щодо припинення права оренди позивача всупереч вимогам ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» не перевірила наявність належного письмового договору, а отже його рішення (індексний номер 49187200) підлягає скасуванню з підстав порушення державним реєстратором норм законодавства у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно під час вчинення відповідних реєстраційних дій.
З огляду на те, що право оренди землі, яке виникло у позивача на підставі договору від 01 січня 2018 року не було припинено, то право позивача на оренду земельної ділянки було порушено, а отже є підстави для визнання оспорюваного договору недійсним.
Суд дійшов висновку, що вимоги позивача про визнання припиненим права оренди земельної ділянки, яке зареєстроване за ОСОБА_2 не підлягають задоволенню, оскільки наслідком визнання рішенням суду недійсним договору оренди землі, укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 є припинення права оренди за цим договором.
Не погодившись з судовим рішенням, ОСОБА_3 оскаржила його в апеляційному порядку, шляхом подання апеляційної скарги, де посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просила його скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.
Апеляційну скаргу мотивовано тим, що висновок суду про те, що угода про припинення права оренди земельної ділянки від 31 грудня 2017 року не укладалась та не підписувалась не підтверджено матеріалами справи. Досліджена судом реєстраційна справа містить не всі документи, а отже є ймовірність, що ці документи втрачено при реорганізації райдержадміністрації. Так, внутрішній опис документів реєстраційної справи №207873948214 містить інформацію, що справа має 63 аркуші, опис складається з 39 рядків, останні документи датовані 13 квітня 2018 року. Однак в матеріалах справи є клопотання позивача про долучення письмових доказів від 14 вересня 2021 року, за яким долучені документи, які адвокат Удовицький Є.М. отримав шляхом безпосереднього доступу до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, серед яких внутрішній опис документів вказаної реєстраційної справи містить 95 рядків, а кількість аркушів дорівнює 95, останні документи датовані 26 травня 2021 року. Суд не звернув увагу на те, що винна поведінка державного реєстратора не доведена, тому підстави сумніватися в правильності його дій щодо вчинення оспорюваної реєстрації відсутні. Крім того, відсутні жодні підстави для визнання недійсним договору оренди землі від 26 травня 2021 року укладеного між відповідачами.
У відзиві на апеляційну скаргу представник ТОВ «Братське-Агро» Якименко О.В., посилаючись на необґрунтованість її доводів, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін.
Відзивів на апеляційну скаргу іншими учасниками справи не подано.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які брали участь у судовому засіданні, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
За приписами частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Судом встановлено, що 10 листопада 2013 року за ОСОБА_5 було зареєстровано право власності на земельну ділянку, що розташована на території Новокостянтинівської сільської ради Братського району, з кадастровим номером 4821483400:01:000:0190, площею 6,9 га (т.2 а.с. 24).
25 листопада 2013 року між ОСОБА_5 та СТОВ «ім. Мічуріна» було укладено договір оренди вказаної земельної ділянки, строком дії на п`ять років, який було зареєстровано в установленому законом порядку 13 вересня 2014 року, реєстраційний запис 15771869 (т.2 а.с. 33-36, 49-51).
З матеріалів реєстраційної справи № 2078739481214 вбачається, що 31 грудня 2017 року між ОСОБА_5 та СТОВ «ім. Мічуріна» було укладено додаткову угоду до договору оренди землі від 25 листопада 2013 року, за умовами якої сторони домовилися припинити дію договору оренди землі шляхом його розірвання за взаємною згодою сторін з дня укладення цієї додаткової угоди (т. 2 а.с. 72). 
02 квітня 2018 року внесено запис до Державного реєстру речових прав про реєстрацію додаткової угоди від 31 грудня 2017 року між СТОВ «ім. Мічуріна» та ОСОБА_5 , індексний номер рішення 40490537 (п. 1 а.с.29).
01 січня 2018 року між ОСОБА_5 та ТОВ «Братське-Агро» укладено договір оренди землі № BRA – 2018000055 на земельну ділянку, яка розташована на території Новокостянтинівської сільської ради Братського району Миколаївської області, кадастровий номер 4821483400:01:000:0190, площею 6,9004 га., строком на 8 років (т.2 а.с. 63-68).
За змістом п. 11.5 договору розірвання цього договору в односторонньому порядку не допускається, крім випадків визначених законом.
Згідно п. 11.7 цього договору у випадку смерті орендодавця усі права і обов`язки за цим договором переходять до нового власника земельної ділянки у тому числі до спадкоємця (ів), територіальної громади, держави, особи, яка управляє спадщиною, у складі якої є земельна ділянка, що є об`єктом оренди за цим договором або інших осіб. 
02 квітня 2018 року внесено запис до Державного реєстру речових прав про право оренди на вказану земельну ділянку за ТОВ «Братське-Агро», номер запису про інше речове право: 25592481 (т.2 а.с.78).
Рішенням державного реєстратора Лісковець К.О. від 11 жовтня 2019 року припинено право оренди земельної ділянки ТОВ «Братське – Ангро» на підставі угоди про припинення права оренди б/н від 31 грудня 2017 року (індексний номер 49187200) (т. 1 а.с. 28).
20 листопада 2020 року ОСОБА_3 отримала свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_5 , яка сталася ІНФОРМАЦІЯ_1 , на земельну ділянку 4821483400:01:000:0190, площею 6,9004 га (т.1 а.с. 26).
18 січня 2021 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 було укладено договір оренди вказаної земельної ділянки, строком на сім років (т. 1 а.с. 21-25). 
19 листопада 2021 року внесено запис до Державного реєстру речових прав про право оренди на орендовану земельну ділянку за ОСОБА_2 , номер запису про право власності: 40198834.
12 травня 2021 року відносно спірної земельної ділянки здійснено припинення право оренди ОСОБА_2 на підставі угоди про дострокове розірвання від 12 січня 2021 року, а 28 травня 2021 року здійснено реєстрацію права оренди земельної ділянки знову ж таки за ОСОБА_2 на підставі договору оренди землі від 26 травня 2021 року.
Як встановлено зі змісту інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно підставою для припинення договору оренди землі від 01 січня 2018 року, укладеного між ОСОБА_5 та ТОВ «Братське – Агро» та зареєстрованим 02 квітня 2018 року, є рішення державного реєстратора Лісковець К.О. від 11 жовтня 2019 року про припинення права оренди земельної ділянки прийнятого на підставі угоди про припинення права оренди б/н від 31 грудня 2017 року (індексний номер 49187200) (т. 1 а.с. 28).
Згідно витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 17 лютого 2021 року за заявою ТОВ «Братське – Агро» було зареєстроване кримінальне провадження за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 365-2 КК України. Відповідно до викладених обставин, вбачається, що державний реєстратор Лісковець К.О., зловживаючи своїми повноваженнями, не маючи правових підстав внесла до Державного реєстру речових права відомості про припинення договору оренди земельної ділянки, укладеного 01 січня 2018 року між ТОВ «Братське – Агро» та ОСОБА_5 строком на 8 років, що призвело до втрати товариством права користування даною земельної ділянкою (т. 1 а.с.35)
До теперішнього часу досудове розслідування по даному провадженню триває.
Матеріали реєстраційної справи (копія якої наявна в матеріалах цивільної справи) не містять угоди про припинення договору оренди земельної ділянки між ТОВ «Братське – Агро» та ОСОБА_5 від 31 грудня 2017 року на підставі якої 11 жовтня 2019 року державним реєстратором припинено право оренди за ТОВ «Братське Агро» (індексним номер 49187200).
Відповідно до частин 1, 2 та 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Оскаржуване судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.
У частині 1 статті 627 ЦК зазначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Згідно зі статтею 93 ЗК України право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності.
Разом з тим, визначення, процедура укладення, вимоги та припинення договору оренди землі урегульовано у спеціальному законі, яким є Закон України «Про оренду землі».
Відповідно до статті 1 Закону України «Про оренду землі» оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.
У статті 6 Закону України «Про оренду землі» визначено, що орендарі набувають право оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбачених ЗК України, ЦК України, цим та іншими законами України і договором оренди землі.
Статтею 13 Закону України «Про оренду землі» визначено, що договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.
Відповідно до частини 1 статті 407 ЦК України право користування чужою земельною ділянкою встановлюється договором між власником земельної ділянки і особою, яка виявила бажання користуватися цією земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб.
Отже, користуватися земельною ділянкою приватної власності можливо на праві оренди, підставою для якої є договір, відповідно до якого сплачується орендна плата.
Частиною 1 статті 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами) (частина 2 статті 207 ЦК України).
Відповідно до частини 1 статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Частиною 3 статті 203 ЦК України передбачено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Як вольова дія, правочин являє собою поєднання волі та волевиявлення. Воля сторін полягає в їхній згоді взяти на себе певні обов`язки, вона повинна бути взаємною, двосторонньою і спрямованою на досягнення певної мети.
Відповідно до частини 1 статті 14 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально.
Згідно з частиною 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Відповідно до частини 1 статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 статті 203 цього Кодексу. 
Однім із предметів позовних вимог ТОВ «Братське –Агро» є скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію припинення права оренди земельної ділянки відповідно до договору оренди землі, укладеного 01 січня 2018 року між ОСОБА_5 та ТОВ «Братське – Агро» відповідно до відомостей, внесених до реєстру 11 жовтня 2019 року, на підставі угоди про припинення, укладеної 31 грудня 2017 року. 
Представник ТОВ «Братське – Агро» в суді першої і апеляційної інстанції стверджував, що угоду про припинення договору оренди землі від 31 грудня 2017 року ТОВ «Братське – Агро» з ОСОБА_5 не укладало, більш того, у цю дату, договір оренди землі від 01 січня 2018 року взагалі ще не був підписаний сторонами. Орендована земельна ділянка використовувалась господарством за призначенням. Проте, взимку 2021 року з повідомлення ОСОБА_3 . Т овариству стало відомо про прийняття нею спадщини після смерті ОСОБА_5 і передачу нею земельної ділянки в оренду ОСОБА_2 .
Вирішуючи спір, встановивши фактичні обставини справи, надавши належну правову оцінку наявним у справі доказам у їх сукупності, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення цих позовних вимог, оскільки судом встановлено відсутність волевиявлення ТОВ «Братське – Агро» на укладення оспорюваної угоди про припинення договору оренди землі від 31 грудня 2017 року між ОСОБА_5 та ТОВ «Братське – Агро», що є підставою для визнання його неукладеним. 
Апеляційний суд погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на таке.
Згідно із частиною 1 статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Частиною 1 статті 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).
Відповідно до положень частини 3 статті 12, частини 1 статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Судом першої інстанції було дотримано норми процесуального права щодо забезпечення змагальності процесу та надано можливість сторонам довести обставини, на які вони посилаються.
Суд першої інстанції здійснював процесуальні дії, спрямовані на витребування реєстраційної справи, в матеріалах якої відсутня угода про припинення від 31 грудня 2017 року між ТОВ «Братське – Агро» та ОСОБА_5 . Факт укладення зазначеної угоди позивач заперечує. Реєстраційна справа містить додаткову угоду до договору оренди землі від 25 листопада 2013 року, укладену 31 грудня 2017 року між ОСОБА_5 та СТОВ «ім. Мічуріна», за умовами якої вказані сторони домовилися припинити дію договору оренди землі шляхом його розірвання за взаємною згодою сторін з дня укладення цієї додаткової угоди. 
Крім того, на думку колегії суддів, обґрунтованими є доводи позивача про те, що оспорювана угода про припинення датована 31 грудня 2017 року, а договір оренди між ОСОБА_5 і ТОВ «Братське – Агро» укладено 01 січня 2018 року, що є нелогічним припиненням угоди, яка ще не була вчинена її сторонами.
До того ж, колегія суддів звертає увагу на те, що представник ОСОБА_3 – адвокат Козиревич О.С., в судовому засіданні суду першої інстанції визнавала відсутність договору про припинення орендних відносин між ОСОБА_5 та ТОВ «Братьске Агро» та вважала, що це є підставою для закриття провадження у справі в цій частині позовних вимог у зв`язку з відсутністю предмета спору. 
Самі по собі внутрішній опис документів вказаної реєстраційної справи, долучений позивачем, яким передбачена більша кількість аркушів такої справи (т.1 а.с. 124-125), супровідний лист від 16 жовтня 2019 року від заявника ТОВ «Братське – Агро» та заява про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 11 жовтня 2019 року, а також платіжне доручення №4600012690 від 10 жовтня 2019 року з призначенням платежу за державну реєстрацію іншого речового права СТОВ «ім. Мічуріна» у сумі 100 грн. (т.2 а.с.151-153), не заслуговують на увагу, оскільки не підтверджують вчинення 31 грудня 2017 року сторонами договору ТОВ «Братське – Агро» та ОСОБА_5 угоди про припинення договору оренди землі від 01 січня 2018 року, а отже не спростовують правильність зазначених висновків суду, з яким погоджується суд апеляційної інстанції. 
Посилання в апеляційній скарзі на те, що досліджена судом реєстраційна справа містить не всі документи, а отже є ймовірність, що вищезазначена угода про припинення втрачена при реорганізації райдержадміністрації не заслуговують на увагу, оскільки згідно приписів частини шостої статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що ОСОБА_3 не спростовано твердження позивача про те, що оспорюваний правочин, а саме угода про припинення не була укладена між ОСОБА_5 та ТОВ «Братське – Агро» 31 грудня 2017 року, як і не доведено обставин її укладення. 
Наведене також стосується і доведення обставин щодо подання позивачем такої угоди на реєстрацію.
Таким чином, суд першої інстанції дійшов неспростовного висновку про наявність підстав для визнання угоди про припинення від 31 грудня 2017 року неукладеною. 
Виходячи з вищезазначеного, та з урахуванням зазначених норм права, доводи апеляційної скарги є необґрунтованими.
Оскільки відповідачем не доведено факт укладення оспорюваної угоди про припинення договору оренди землі, суд дійшов правильного висновку про незаконність реєстрації скасування права оренди ТОВ «Братське – Агро» на підставі угоди про припинення від 31 грудня 2017 року, яка визнана судом неукладеною.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц (провадження № 14-499цс19) зазначено: «Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Зазначена норма кореспондує частинам другій, третій статті 215 ЦК України, висвітлює різницю між нікчемним і оспорюваним правочином і не застосовується до правочинів, які не відбулися, бо є невчиненими. Разом із тим Велика Палата Верховного Суду констатує, що у випадку оспорювання самого факту укладення правочину, такий факт може бути спростований не шляхом подання окремого позову про недійсність правочину, а під час вирішення спору про захист права, яке позивач вважає порушеним шляхом викладення відповідного висновку про неукладеність спірних договорів у мотивувальній частині судового рішення».
Отже, оскаржуване судове рішення в зазначеній частині позовних вимог відповідає наявній судовій практиці та не підлягає скасуванню.
Щодо вирішення вимог про визнання недійсним договору оренди землі, що укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 26 травня 2021 року на земельну ділянку з кадастровим номером 4821483400:01:000:0190, площею 6,9004 га та скасування запису про державну реєстрацію права оренди земельної ділянки ОСОБА_2 від 28 травня 2021 року.
В обґрунтування позовних вимог позивач просив визнати недійсним договір оренди спірної земельної ділянки, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , та визнати припиненим право оренди земельної ділянки останнього посилаючись, зокрема на те, що: оспорюваний правочин суперечить ЦК України, іншим актам цивільного законодавства (частини 1 статті 203), підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину сторонами вимог, що встановлені частиною 1 статті 203 цього Кодексу ( частина 1 статті 215 ЦК України), а саме, зазначений договір оренди земельної ділянки укладений під час користування цією земельною ділянкою ТОВ «Братське – Агро» на підставі договору оренди землі від 01 січня 2018 року, тобто під час дії іншого договору. 
Дія договору оренди землі припиняється, у тому числі, у разі закінчення строку, на який його було укладено (частина 1 статті 31 Закону України «Про оренду землі»).
Укладання договору оренди земельної ділянки із земель приватної власності здійснюється за згодою орендодавця та особи, яка згідно із законом вправі набувати право оренди на таку земельну ділянку (стаття 16 Закону України «Про оренду землі»).
У частині 4 статті 124 ЗК України передбачено, що передача в оренду земельних ділянок, які перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем.
Відповідно до статей 210, 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Договір підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий договір є вчиненим з моменту його державної реєстрації.
Право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав (стаття 125 ЗК України).
Відповідно до абзацу 3 частини другої статті 24 Закону України «Про оренду землі» (у редакції, чинній на час укладення та реєстрації договору оренди земельної ділянки ТОВ «Братське – Агро» та ОСОБА_5 ) орендодавець зобов`язаний не вчиняти дій, які б перешкоджали орендареві користуватися орендованою земельною ділянкою.
За приписами статті 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).
Суд встановив, що на дату укладення між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 оспорюваного договору оренди землі від 26 травня 2021 року, не припинив свою дію договір оренди землі, укладений 01 січня 2018 року між ОСОБА_5 та ТОВ «Братське – Агро».
Отже, уклавши оспорюваний договір оренди земельної ділянки з ОСОБА_2 під час дії договору оренди тієї ж земельної ділянки з ТОВ «Братське – Агро», ОСОБА_3 , яка отримала у спадщину спірну земельну ділянку, вчинила дії, які перешкоджають орендареві (позивачу) користуватися орендованою земельною ділянкою, тобто порушила вимоги абзацу 3 частини другої статті 24 Закону України «Про оренду землі».
Враховуючи, що на час підписання оскарженого договору оренди та реєстрації права оренди земельної ділянки був чинним інший договір оренди цього ж об`єкта, підписаний раніше і зареєстрований у встановленому законом порядку, а угода про припинення цього договору визнана судом неукладеною, є підстави для визнання оспорюваного договору оренди недійсним як такого, що суперечить акту цивільного законодавства (частина 1 статті 203 ЦК України), зокрема, приписам абзацу 3 частини 2 статті 24 Закону України «Про оренду землі».
Схожий висновок викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі № 587/2110/16-ц,від 19 лютого 2020 року у справі № 387/515/18 та у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 09 липня 2021 року у справі № 584/722/18.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає правильним висновок суду про те, що наслідком визнання за рішенням суду недійсним договору оренди землі, укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , є припинення права оренди за цим договором відповідно до приписів пункту 2 частини третьої статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».
Отже, на думку колегії суддів, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалене без додержання норм матеріального і процесуального права та без належної оцінки обставин справи та наданих сторонами доказів.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції по суті вирішення спору. Судом правильно застосовано норми матеріального права, дотримано норми процесуального права, зроблено обґрунтовані висновки на підставі належним чином оцінених доказів, наданих сторонами (стаття 89 ЦПК України).
Згідно зі статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Враховуючи наведене, встановивши відсутність підстав для скасування оскарженого судового рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржене судове рішення - без змін.
Частиною 13 статті 141 ЦПК України передбачено, що якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки в задоволенні апеляційної скарги відмовлено, підстави для розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, відсутні.
Керуючись статтями 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення, а рішення Братського районного суду Миколаївської області від 02 серпня 2022 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту у випадках, передбачених статтею 389 ЦПК України. 

Головуючий        Н.В. Самчишина 

Судді:                        С.Ю. Колосовський 

Т.В. Серебрякова

Повний текст постанови складено 10 січня 2023 року.