К И Ї В С Ь К И Й    А П Е Л Я Ц І Й Н И Й    С У Д	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

24 січня 2023 року                                                                          місто Київ
 
справа № 761/19641/20
апеляційне провадження № 22-ц/824/648/2023
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
 
головуючого - Головачова Я.В.,
 
суддів: Вербової І.М., Нежури В.А., 
 
за участю секретаря судового засідання: Осінчук Н.В.,
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , на рішення Шевченківського районного суду міста Києва у складі судді Пономаренко Н.В. від 25 жовтня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства "Альфа-Банк", державного реєстратора державного підприємства "Науково-дослідний та проектний інститут землеустрою" Мосійчук Оксани Василівни, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_3 , про скасування рішення державного реєстратора, 
 
в с т а н о в и в :
 
Короткий зміст обставин справи
 
У червні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до АТ "Альфа-Банк", державного реєстратора ДП "Науково-дослідний та проектний інститут землеустрою"Мосійчук О.В., третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_3 , про скасування рішення державного реєстратора.
 
1 червня 2007 року між акціонерно-комерційним банком соціального розвитку "Укрсоцбанк", правонаступником якого є АТ "Альфа-Банк" та ОСОБА_3 укладено договір відновлювальної кредитної лінії № 40.29-48/202, відповідно до умов якого позичальнику надано кредит в розмірі 365 400 доларів США зі сплатою 13 % річних з кінцевим строком повернення до 31 травня 2017 року.
 
В забезпечення належного виконання умов кредитного договору, 1 червня 2007 року між ОСОБА_1 , ОСОБА_4 та акціонерно-комерційним банком соціального розвитку "Укрсоцбанк" укладено договір іпотеки № 013/241-І, за яким ОСОБА_1 та ОСОБА_4 передали в іпотеку банку нежитлове приміщення     АДРЕСА_1 .
 
18 липня 2019 року державним реєстратором ДП "Науково-дослідний та проектний інститут землеустрою" Мосійчук О.В. прийнято рішення про державну реєстрацію права власності на належне позивачу нежитлове приміщення за АТ "Укрсоцбанк" на підставі договору іпотеки.
 
Позивач вважає такі дії неправомірними, оскільки він не отримував письмової вимоги про усунення порушень кредитного договору; оцінка предмета іпотеки проводилась без фактичного огляду.
 
Посилаючись на викладене, ОСОБА_1 просила суд скасувати рішення державного реєстратора ДП "Науково-дослідний та проектний інститут землеустрою" Мосійчук О.В. від 2 серпня 2019 року, індексний номер 48065871, про державну реєстрацію права власності за АТ "Укрсоцбанк" на нежитлове приміщення АДРЕСА_1 .
 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
 
Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 25 жовтня 2021 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено. 
 
Рішення мотивоване тим, що вимога про усунення порушень була вручена позивачу з дотриманням іпотекодержателем вимог статті 35 Закону України "Про іпотеку", подання звіту про оцінку предмета іпотеки не передбачено Порядком Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень № 1127. Крім того, належним способом захисту є позов про скасування запису про проведену державну реєстрацію права, а не скасування рішення державного реєстратора.
 
Короткий зміст вимог апеляційної скарги
 
У поданій апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , посилаючись на неправильне застосування норм матеріального і порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення про задоволення позову. 
 
Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
 
Скаржник зазначає, що висновок суду про дотримання іпотекодержателем положень Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень та Закону України "Про іпотеку" в чистині направлення повідомлення про усунення порушень є помилковим, оскілки позивач такого повідомлення не отримував і це підтверджується матеріалами справи. Оцінка предмета іпотеки не була проведена належним чином. Суд також помилково дійшов висновку, що належним способом захисту права позивача є не скасування рішення про державну реєстрацію прав, а скасування запису про проведену державну реєстрацію права власності.    
 
Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи
 
Поданий представником АТ "Альфа-Банк" - Луньовою А.Г. відзив на апеляційну скаргу не приймається судом апеляційної інстанції, оскільки поданий поза межами встановленого судом строку для вчинення відповідної процесуальної дії.
 
Інші учасники справи не скористалися своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу.
 
Позиція учасників справи, які з`явилися в судове засідання 
 
Учасники справи в судове засідання не з`явилися про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином. З урахуванням положень частини 2 статті 372 ЦПК України їх неявка не перешкоджає розгляду справи.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судом
 
Судом установлено, що 1 червня 2007 року між акціонерно-комерційним банком соціального розвитку "Укрсоцбанк", правонаступником якого є АТ "Альфа-Банк" та ОСОБА_3 укладено договір відновлювальної кредитної лінії № 40.29-48/202, відповідно до умов якого позичальнику надано кредит в розмірі 365 400 доларів США за сплатою 13 % річних з кінцевим строком повернення до 31 травня 2017 року.
 
В забезпечення належного виконання умов кредитного договору, 1 червня 2007 року між ОСОБА_1 , ОСОБА_4 та акціонерно-комерційним банком соціального розвитку "Укрсоцбанк" укладено договір іпотеки № 013/241-І, за яким ОСОБА_1 та ОСОБА_4 передали в іпотеку банку нежитлове приміщення     АДРЕСА_1 .
 
18 липня 2019 року державним реєстратором ДП "Науково-дослідний та проектний інститут землеустрою" Мосійчук О.В. прийнято рішення про державну реєстрацію права власності на належне позивачу нежитлове приміщення за АТ "Укрсоцбанк" на підставі договору іпотеки.
 
Вважаючи свої права та інтереси порушеними, позивач звернувся з даним позовом до суду. 
 
Позиція суду апеляційної інстанції
 
Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення в цій частині, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
 
Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права
 
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи
може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України).
 
Відповідно до статті 1 Закону України "Про іпотеку" іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.
 
Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, застосовуються правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом (стаття 3 Закону України "Про іпотеку").
 
Відповідно до частини 1 статті 35 Закону України "Про іпотеку" у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. У цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.
 
Стаття 36 Закону України "Про іпотеку" передбачає, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки.
 
За змістом частини 1, 2 статті 37 Закону України "Про іпотеку" іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності (спеціального майнового права) на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності (спеціального майнового права) іпотекодержателя на нерухоме майно (об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості), яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності (спеціального майнового права) на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя чи іпотечний договір, який містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, є документами, що
підтверджують перехід права власності (спеціального майнового права) на предмет іпотеки до іпотекодержателя та є підставою для внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
 
Рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржено іпотекодавцем у суді.
 
Відносини, пов`язані з державною реєстрацією прав на нерухоме майно та їх обтяжень, регулює Закон України № 1952-IV "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", у частині 2 статті 18 якого зазначено, що перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та порядок державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку № 1127 "Про державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень".
 
У пунктах 6, 7 Порядку № 1127 передбачено, що державна реєстрація прав проводиться за заявою заявника шляхом звернення до суб`єкта державної реєстрації прав або нотаріуса, крім випадків, передбачених цим Порядком. Для державної реєстрації прав заявник подає оригінали документів, необхідних для відповідної реєстрації, та документ, що підтверджує сплату адміністративного збору за державну реєстрацію прав.
 
Відповідно до пункту 12 Порядку № 1127 розгляд заяви та документів, поданих для державної реєстрації прав, здійснюється державним реєстратором, який встановлює черговість розгляду заяв, що зареєстровані в базі даних заяв на таке майно, відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами та їх обтяженнями, а також наявність підстав для проведення державної реєстрації прав, зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав.
 
Згідно з пунктами 18, 23 Порядку № 1127 за результатом розгляду заяви та документів, поданих для державної реєстрації прав, державний реєстратор приймає рішення щодо державної реєстрації прав або щодо відмови в такій реєстрації. За наявності підстав для відмови в державній реєстрації прав, що визначені Законом № 1952-IV, державний реєстратор приймає відповідне рішення, яке повинне містити вичерпний перелік обставин, що стали підставою для його прийняття, з відповідним обґрунтуванням їх застосування.
 
У частині 1 статті 24 Закону № 1952-IV перелічено підстави для відмови  у державній реєстрації прав та їх обтяжень.
 
За наявності підстав для відмови в державній реєстрації прав державний реєстратор приймає рішення про відмову в державній реєстрації прав. Рішення про відмову в державній реєстрації прав повинне містити вичерпний перелік обставин, що стали підставою для його прийняття (частина 2 статті 24 Закону № 1952-IV).
 
Також у статті 24 Закону № 1952-IV визначено перелік обставин, за яких відмова в державній реєстрації прав з підстав, зазначених у частині 1 цієї статті, не застосовується.
 
Велика Палата Верховного Суду у своїх постановах неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення.
 
Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.
 
Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 5 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (провадження № 12-187гс18), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц (провадження № 14-338цс18), від 02 липня 2019 року у справі № 48/340 (провадження № 12-14звг19) та багатьох інших.
 
При цьому відповідно до усталеної практики Великої Палати Верховного Суду якщо позивач вважає, що його право порушене тим, що право власності зареєстроване за відповідачем, то належним способом захисту може бути позов про витребування нерухомого майна, оскільки його задоволення, тобто рішення суду про витребування нерухомого майна із чужого незаконного володіння, є підставою для внесення відповідного запису до Державного реєстру прав.
 
Натомість вимоги про скасування рішень, записів про державну реєстрацію права власності на це майно за незаконним володільцем не є необхідним для відновлення його права (пункт 100 постанови Великої Палати Верховного Суду від 7 листопада 2018 року у справі № 488/5027/14-ц (провадження № 14-256цс18)).
 
Задоволення позову про витребування майна є підставою для внесення відповідного запису до Державного реєстру прав. Такі висновки сформульовані, зокрема, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (провадження № 14-208цс18), у пункті 98 постанови Великої Палати Верховного Суду від 7 листопада 2018 року у справі № 488/5027/14-ц (провадження № 14-256цс18).
 
Такий позов ОСОБА_1 не був заявлений, а одним з основних принципів цивільного судочинства є принцип диспозитивності, що передбачено у пункті 5 частини 3 статті 2 та статті 13 ЦПК України, за яким суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог цього Кодексу, у межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
 
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі       № 199/8324/19 (провадження № 14-212цс21) зроблено висновок, що задоволення позовної вимоги про скасування державної реєстрації права власності суперечить імперативній вимозі закону, оскільки виконання судового рішення призведе до прогалини в Державному реєстрі прав у частині належності права власності на спірне майно.
 
Отже, замість скасування неналежного запису про державну реєстрацію до Державного реєстру прав має бути внесений належний запис про державну реєстрацію права власності позивача. Такий запис вноситься на підставі судового рішення про задоволення віндикаційного позову (пункт 87 постанови Великої Палати Верховного Суду від 9 листопада 2021 року у справі № 466/8649/16-ц (провадження № 14-93цс20)).
 
З урахуванням наведеного, колегія суддів доходить висновку, що обраний позивачем спосіб захисту не відповідає вимогам закону та є неефективним, а тому апріорі не може бути задоволений судом.
 
Суд першої інстанції помилково вказав, що належним способом захисту порушеного права позивача є скасування запису про державну реєстрацію права власності. 
 
Крім того, колегія суддів також зазначає, що Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що у подібних з цією справах за позовом іпотекодавця до державного реєстратора спірні правовідносини виникають здебільшого саме між позивачем та іпотекодержателем через невиконання договірних зобов`язань і реалізацію прав іпотекодержателя щодо предмета іпотеки - нерухомого майна позивача (постанови від 17 квітня 2018 року у справі № 815/6956/15, від 24 квітня 2018 року у справі № 825/478/17, від 29 травня 2018 року у справі № 826/19487/14, від 30 травня 2018 року у справі № 826/9417/16, від 6 червня 2018 року у справі № 804/3509/17, від 16 жовтня 2018 року у справі № 804/14296/15, від 14 листопада 2018 року № 826/1656/18, від 12 грудня 2018 року у справі № 372/51/16-ц). Спір про скасування рішення, запису щодо державної реєстрації речового права на нерухоме майно треба розглядати як спір, пов`язаний із порушенням цивільних прав позивача на нерухоме майно іншою особою, за якою зареєстроване речове право на це майно (постанову Великої Палати Верховного Суду від 4 вересня 2018 року у справі № 823/2042/16 (пункт 36)). 
 
Зміст і характер відносин між учасниками справи підтверджує, що спір у позивача є саме з новим власником спірного нерухомого майна з приводу порушення ним права власності позивача на нежитлове приміщення. Фізична особа, яка досягла повноліття, у цивільному процесі може бути стороною саме як така особа, а не як нотаріус, державний реєстратор тощо.
 
Отже позовна вимога про скасування рішення про державну реєстрацію права власності (як і вимога про витребування майна) не може бути звернена до державного реєстратора, якого позивач визначив співвідповідачем. Державний реєстратор зобов`язаний виконати рішення суду (щодо скасування рішення про державну реєстрацію права власності/витребування майна) незалежно від того, чи був цей реєстратор залучений до участі у справі третьою особою, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, чи не був залучений.
 
Зазначеним вище обставинам, які безпосередньо стосуються предмета даного спору, судом першої інстанції не надано належної правової оцінки, а тому рішення суду першої інстанції відповідно до статті 376 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.
 
Керуючись статтями 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд
                
п о с т а н о в и в :
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , задовольнити частково.
 
Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 25 жовтня 2021 року скасувати і ухвалити нове судове рішення наступного змісту.
 
У задоволенні позову ОСОБА_1 до акціонерного товариства "Альфа-Банк", державного реєстратора державного підприємства "Науково-дослідний та проектний інститут землеустрою" Мосійчук Оксани Василівни, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_3 , про скасування рішення державного реєстратора відмовити.
 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
 
Повний текст постанови складений 30 січня 2023 року.

 
 
Головуючий                                                                 

 

Судді: