ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/30241/20                                                                  Суддя (судді) першої інстанції: Качур І.А.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  31 березня 2023 року                                                                                            м. Київ
          
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого:           Бєлової Л.В. 
суддів:                     Аліменка В.О., Безименної Н.В., 

розглянувши у порядку письмового провадження у місті Києві апеляційні скарги ОСОБА_1 , Міністерства оборони України на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 липня 2022 року (справу розглянуто в порядку спрощеного провадження) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії, 
В С Т А Н О В И В:

У грудні 2020 року позивач, ОСОБА_1 , звернувся до суду першої інстанції з адміністративним позовом, у якому просив: 
- визнати протиправною бездіяльність Міністерства оборони України, яка полягає у непоновленні підполковника ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) на попередній або на іншій, не нижчій, ніж попередня, посаді в Збройних силах України;
- зобов`язати уповноважену особу Міністерства оборони України вчинити усі необхідні дії щодо поновлення полковника ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) на попередній або на іншій, не нижчій, ніж попередня, посаді в Збройних силах України;
- визнати протиправною бездіяльність Міністерства оборони України, яка полягає у не виплаті полковнику ОСОБА_1 грошового забезпечення у повному розмірі, який дорівнює грошовому забезпеченню попередньої займаної ним посади, або посади не нижчій ніж попередня за період з січня 2020 р. по листопад 2020 p.;
- зобов`язати уповноважену особу Міністерства оборони України вчинити усі необхідні дії щодо виплати на користь полковника ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) грошового забезпечення у розмірі, який дорівнює грошовому забезпеченню попередньої займаної ним посади, або посади не нижчій ніж попередня за період з січня 2020 р. по теперішній час
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 липня 2022 року адміністративний позов задоволено частково:
Визнано протиправною бездіяльність Міністерства оборони України, яка полягає у непоновленні підполковника ОСОБА_1 на попередній або на іншій, не нижчій, ніж попередня, посаді в Збройних силах України;
Зобов`язано Міністерство оборони України вчинити дії щодо поновлення полковника ОСОБА_1  на попередній або на іншій, не нижчій, ніж попередня, посаді в Збройних силах України.
В іншій частині позовних вимог відмовлено. 
Не погоджуючись з таким рішенням суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог, позивачем подано апеляційну скаргу, у якій просить рішення суду першої інстанції скасувати в оскаржуваній частині та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Апелянт мотивує свої вимоги тим, що судом першої інстанції порушено норми матеріального права. 
Позивач в апеляційній скарзі вказує, що відмовляючи у задоволенні частиин позовних вимог, суд першої інстанції посилався на п. 6 розділу XXVIII Порядку, відповідно до якого грошове забезпечення військовослужбовцям після перебування у розпорядженні понад два місяці виплачується в розмірі окладу за військовим званням та надбавки за вислугу років, за винятком випадків продовження строків виплати за рішенням Міністра оборони України.
Однак на думку апелянта вищезгадане положення не може застосовуватись до ОСОБА_1 , оскільки з 20 березня 2020 року по теперішній час не було ніяких правових підстав для перебування позивача у розпорядженні, а виплата йому грошового забезпечення у зазначеному розмірі суперечить вимогам законодавства. 
Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 16 вересня 2022 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 липня 2022 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії.
Також не погоджуючись з таким рішенням суду в частині задоволення позовних вимог, відповідачем подано апеляційну скаргу, у якій просить рішення суду першої інстанції скасувати в оскаржуваній частині та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі. Апелянт мотивує свої вимоги тим, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права. 
Зокрема, апелянт в обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що дії Міноборони щодо зарахування позивача в розпорядження директора Департаменту кадрової політики МОУ є законними. 
Також апелянт наполягає, що як вбачається із аркушу бесіди проведеного з ОСОБА_1 останньому були запропоновані рівнозначні посади, від запропонованих посад підполковник ОСОБА_1 відмовився.
Враховуючи вищезазначене очевидним є висновок про те, що бездіяльності Міноборони щодо не поновлення на посаді не було, а напваки вживались всі можливі заходи стосовно його поновлення на відповідних посадах у Міноборони та Збройних Силах України. 
Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 21 жовтня 2022 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Міністерства оборони України на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 липня 2022 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії.
Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 21 жовтня 2022 року апеляційні скарги ОСОБА_1 , Міністерства оборони України на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 липня 2022 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії призначено до розгляду у порядку письмового провадження. 
14 листопада 2022 року до Шостого апеляційного адміністративного суду надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи відповіді на адвокатський запит та довідки про розрахунок суми грошового забезпечення. 
16 листопада 2022 року до Шостого апеляційного адміністративного суду надійшов відзив Міністерства оборони України на апеляційну скаргу ОСОБА_1 .
У відзиві відповідач вказує, зокрема, що 03.08.2021 позивач був виключений зі списків Центрального управління якості Збройних Сил України та 26.02.2022 призвався на посаду старшого офіцера відділу бойової підготовки Управління бойової підготовки штабу Командування Сил підтримки Збройних Сил України.
Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 05 грудня 2022 року витребувано у Міністерства оборони України: 
відомості щодо звільнення ОСОБА_1 з 03.08.2021 з військової служби та належним чином засвідчені копії відповідних наказів щодо вказаного факту;
відомості щодо призвання ОСОБА_1 з 26.02.2022 на посаду старшого офіцера відділу бойової підготовки Управління бойової підготовки штабу Командування Сил підтримки Збройних Сил України та належним чином засвідчені копії відповідних наказів щодо вказаного факту.
Продовжено строк розгляду апеляційних скарг ОСОБА_1 , Міністерства оборони України на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 липня 2022 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії на розумний строк, достатній для всебічного та повного розгляду справи.
На виконання вимог вимог ухвали, відповідачем надано матеріали щодо звільнення позивача з війькової служби, а також копії витягів з наказів від 16.07.2021 року № 130 та від 03.08.2021 року № 107, від 26.02.2022 року № 44.
Відповідно до статті 311 КАС України справа розглядається в порядку письмового провадження.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційних скарг, відзиву, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга позивача підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. 
Як вбачається з матеріалів справи, з 20.04.2017 р. підполковник ОСОБА_1 проходив військову службу на посаді начальника Управління контролю якості.
15.11.2019 р. наказом Міністра оборони України № 645 (по особовому складу), відповідно до підпункту 13 пункту 116 Положення про проходження громадянами військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 р. № 1153/2008 підполковника ОСОБА_1 , начальника Управління контролю якості Головного управління розвитку та супроводження матеріального забезпечення Збройних Сил України, увільнено від займаної посади і з 14.11.2019 р. зараховано у розпорядження директора Департаменту кадрової політики Міністерства оборони України (а.с. 17).
Зазначений наказ прийнято у зв`язку із застосуванням щодо ОСОБА_1 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні, яке внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 23.04.2019 р. за номером 62019100000000457 (ухвала слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 14.11.2019 р. у справі № 757/59158/19-к) (а.с. 29).
Зазначена ухвала слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 14.11.2019 р. у справі № 757/59158/19-к була скасована ухвалою Київського апеляційного суду від 12.12.2019 р. та було постановлено нову ухвалу, якою застосовано щодо ОСОБА_1 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту до 03.01.2020 року (а.с. 33).
02.01.2020 р. ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва у справі № 757/8/20-к продовжено строк запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту до 05.02.2020 р (а.с. 37). 
20.02.2020 р. ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва у справі № 757/8230/20-к продовжено строк запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту (з 22 год по 06 год) щодо ОСОБА_2 до 20.04.2020 р. (а.с. 38)
Крім того, ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 28.11.2019 р. у справі № 757/60055/19-к відмовлено в задоволенні клопотання органу досудового розслідування про відсторонення ОСОБА_1 від займаної посади (а.с. 36).
З 21.04.2020 р. по дату звернення з позовом щодо ОСОБА_1 не застосовано жодного запобіжного заходу, який перешкоджав би ОСОБА_1 приступити до виконання обов`язків та подальшого продовження проходження військової служби на посаді начальника Управління контролю якості.
ОСОБА_1 звертався до Міністерства оборони України задля повернення на посаду та подальшого продовження проходження військової служби у порядку, який передбачений Положенням.
Зокрема, 22.06.2020 р. підполковником ОСОБА_1 було подано рапорт до начальника Управління контролю якості (копія рапорту вх. №111 від 25.06.2020 р. додається, оригінал знаходиться у Відповідача). Проте, відповідного рішення (наказу) Відповідачем не прийнято.
В період з 13.11.2019 р. по дату звернення з позовом ОСОБА_1 здійснювалась виплата грошового забезпечення у розмірі окладу за військовим званням та надбавки за вислугу років.
З метою поновлення на посаді та отримання повного грошового забезпечення ОСОБА_1 звертався до Головного управління розвитку та супроводження матеріального забезпечення Збройних Сил України.
Проте, Департамент фінансів МО України надав відповідь, що грошове забезпечення ОСОБА_1 виплачується відповідно до встановленого порядку.
Вважаючи бездіяльність, яка полягає у непоновленні на попередній або на іншій, не нижчій, ніж попередня, посаді, а також бездіяльність, яка полягає у не виплаті грошового забезпечення у повному розмірі, який дорівнює грошовому забезпеченню попередньої займаної ним посади, або посади не нижчій ніж попередня протиправною, позивач звернувся з даним адміністративним позовом до суду.
Суд першої інстанції адміністративний позов задовольнив частково та зазначив, що у порушення вищезазначених вимог Положення, яким встановлений порядок проходження громадянами військової служби у Збройних Силах України, Відповідачем не виконано п. п. 116, 117, 122 Положення, не повернуто підполковника ОСОБА_1 на попередній або на іншій, не нижчій, ніж попередня, посаді в Збройних силах України, що призвело до порушення прав і свобод ОСОБА_1 . Відтак суд дійшов висновку, що невчинення Відповідачем дій щодо повернення ОСОБА_1 на посаду та подальшого продовження проходження військової служби є протиправною бездіяльністю, що порушує вимоги, зокрема підпункту 13 пункту 116 Положення.
Щодо позовних вимог в частині виплати грошового забезпечення позивача, суд першої інстанції вказав, що виплата грошового забезпечення позивачу за період з 20.04.2020 по теперішній час здійснювалась законно на підставі вимог Порядку.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів не в повній мірі погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.
Відповідно до частини першої ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до підпункту 13 пункту 116 Положення про проходження громадянами військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 р. № 1153/2008 (далі - Положення), зарахування військовослужбовців наказами по особовому складу в розпорядження посадових осіб, які мають право призначення на посади, для вирішення питання щодо дальшого їх службового використання допускається в разі, якщо стосовно військовослужбовців застосовано запобіжні заходи кримінального провадження у виді домашнього арешту або тримання під вартою чи за вироком суду застосовані такі покарання, як арешт або тримання в дисциплінарному батальйоні, до скасування чи зміни запобіжного заходу або до винесення судом вироку чи відбування покарання.
З матеріалів справи вбачається, що 15.11.2019 р. наказом Міністра оборони України № 645 (по особовому складу), відповідно до вказаного вище підпункту 13 пункту 116 Положення про проходження громадянами військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 р. № 1153/2008 підполковника ОСОБА_1 , начальника Управління контролю якості Головного управління розвитку та супроводження матеріального забезпечення Збройних Сил України, увільнено від займаної посади і з 14.11.2019 р. зараховано у розпорядження директора Департаменту кадрової політики Міністерства оборони України (а.с. 17).
Підставою зазначено ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 14.11.2019 р. у справі № 757/59158/19-к (застосування щодо ОСОБА_1 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні, яке внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 23.04.2019 р. за номером 62019100000000457). 
В той же час, в подальшому, вказана вище ухвала слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 14.11.2019 р. у справі № 757/59158/19-к була скасована ухвалою Київського апеляційного суду від 12.12.2019 р. та було постановлено нову ухвалу, якою застосовано щодо ОСОБА_1 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту до 03.01.2020 року (а.с. 33).
02.01.2020 р. ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва у справі № 757/8/20-к продовжено строк запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту до 05.02.2020 р (а.с. 37). 
20.02.2020 р. ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва у справі № 757/8230/20-к продовжено строк запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту (з 22 год по 06 год) щодо ОСОБА_2 до 20.04.2020 р. (а.с. 38)
Крім того, ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 28.11.2019 р. у справі № 757/60055/19-к відмовлено в задоволенні клопотання органу досудового розслідування про відсторонення ОСОБА_1 від займаної посади (а.с. 36).
Таким чином, строк відсторонення ОСОБА_1 від посади не було продовжено в порядку, визначеному статтею 158 Кримінального процесуального кодексу України.
При цьому, з 21.04.2020 р. по дату звернення з позовом щодо ОСОБА_1 не було застосовано жодного запобіжного заходу, який перешкоджав би ОСОБА_1 приступити до виконання обов`язків та подальшого продовження проходження військової служби на займаній посаді, як було вірно вказано судом першої інстанції.
Відповідно до пункту 117 Положення, призначення на посади військовослужбовців, які перебувають у розпорядженні відповідних командирів (начальників), проводиться в якомога коротший строк, але не пізніше ніж через два місяці з дня звільнення з попередньої посади, за винятком випадків, передбачених підпунктами 12-16 пункту 116 цього Положення.
Відповідно до пункту 122 Положення, військовослужбовці, які були відсторонені від посади, поновлюються на попередній або на іншій, не нижчій, ніж попередня, посаді в разі скасування відповідної ухвали слідчого судді під час досудового розслідування або суду під час судового провадження, винесення судом виправдувального вироку, відмови у порушенні кримінальної справи за відсутності події злочину, відсутності в діянні складу злочину, за недоведеності їх участі у вчиненні злочину, закриття кримінальної справи або в разі закінчення двомісячного строку відсторонення від посади, якщо строк відсторонення від посади не було продовжено в порядку, визначеному статтею 158 Кримінального процесуального кодексу України.
Так, як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 звертався до Міністерства оборони України задля повернення на посаду та подальшого продовження проходження військової служби у порядку, який передбачений Положенням.
Зокрема, підполковником ОСОБА_1 було подано рапорт до начальника Управління контролю якості (копія рапорту вх. №111 від 25.06.2020 р.) (а.с. 26). Проте, відповідного рішення (наказу) відповідачем не прийнято.
У порушення вищезазначених вимог Положення, яким встановлений порядок проходження громадянами військової служби у Збройних Силах України, відповідачем не виконано п. п. 116, 117, 122 Положення, не повернуто підполковника ОСОБА_1 на попередній або на іншій, не нижчій, ніж попередня, посаді в Збройних силах України, що призвело до порушення прав і свобод ОСОБА_1 .
Відтак, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що невчинення відповідачем дій щодо повернення ОСОБА_1 на посаду та подальшого продовження проходження військової служби є протиправною бездіяльністю, що порушує вимоги Положення.
Колегія суддів відхиляє як безпідставні доводи апелянта про те, що дії Міноборони щодо зарахування позивача в розпорядження директора Департаменту кадрової політики МОУ є законними, оскільки в межах цієї справи дії щодо зарахування в розпорядження не оскаржуються позивачем, предметом оскарження є подальша бездіяльність щодо його непоновлення на посаді, правомірності чого відповідачем не доведено.
Також апелянт наполягає, що як вбачається із аркушу бесіди проведеного з ОСОБА_1 останньому були запропоновані рівнозначні посади, від запропонованих посад підполковник ОСОБА_1 відмовився, однак такі доводи суб`єкта владних повноважень є безпідставними з огляду на пропонування позивачу посад лише влітку 2021 року в рамках процедури звільнення у зв`язку з скороченням штату, останні не спростовують бездіяльність відповідача щодо непоновлення позивача після спливу строку застосування запобіжного заходу. 
Щодо позовних вимог в частині виплати грошового забезпечення ОСОБА_1 в контексті доводів апеляційної скарги, колегія суддів зазначає наступне. 
Відповідно до п. 122 Положення, грошове забезпечення військовослужбовців, які усунуті від виконання службових обов`язків або відсторонені від посади, здійснюється в порядку, визначеному Міністром оборони України.
Наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 № 260 затверджено Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам (далі - Порядок).
Відповідно до п. 3 розділу XXIX Порядку, виплата грошового забезпечення військовослужбовцям, щодо яких відповідно до Кримінального процесуального кодексу України застосовано запобіжні заходи у вигляді тримання під вартою чи домашнього арешту (цілодобово), призупиняється з дня взяття під варту або направлення під цілодобовий домашній арешт до дня повернення до виконання службових обов`язків за посадою.
Як вбачається з матеріалів справи, позивачу запобіжний захід у вигляді домашнього арешту (цілодобово) був продовжений до 05.02.2020.
Отже, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що виплата грошового забезпечення позивачу по 05.02.2020 здійснювалась згідно з вимогами п. З розділу XXIX Порядку.
Щодо виплати грошового забезпечення за період застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту з 22 год. 00 хв. до 06 год. 00 хв. за період з 05.02.2020 до 20.04.2020.
Відповідно до абзацу 2 п. З розділу XXIX Порядку, у разі якщо до військовослужбовців обрано інший запобіжний захід, що дозволяв йому виконувати службові обов`язки, визначені командиром військової частини, за період їх виконання з дня прибуття до військової частини і до дня отримання військовою частиною повідомлення суду про набрання вироком законної сили чи закриття кримінального провадження грошове забезпечення виплачується в розмірі окладу за військовим званням та надбавки за вислугу років.
Отже, виплата грошового забезпечення позивачу за період з 05.02.2020 до 20.04.2020 здійснювалась згідно з вимогами абзацу 2 п. З розділу XXIX Порядку.
Згідно з п. 1 розділу XXVIII Порядку, грошове забезпечення військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), зарахованим у розпорядження відповідних командирів або звільненим від посад, виплачується в розмірі грошового забезпечення, яке військовослужбовці отримували за займаними посадами до зарахування в розпорядження, але не більше ніж два місяці.
Однак, абзацом другим п. 1 XXVIII Порядку визначено, що такий порядок виплати грошового забезпечення не стосується військовослужбовців, зарахованих у розпорядження посадових осіб (які мають право призначення на посади) відповідно до підпунктів 12-1 та 13 пункту 116, а також пункту 122 Положення.
Отже, як вірно визначив суд першої інстанції, за період застосування до позивача запобіжного заходу у виді домашнього арешту виплата здійснювалась відповідно до вимог Порядку.
В той же час, щодо виплати грошового забезпечення після 20.04.2020, апеляційний суд вважає необхідним зазначити наступне. 
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог в цій частині, суд першої інстанції посилався на приписи п. 6 Порядку, згідно з яким грошове забезпечення військовослужбовцям після перебування у розпорядженні понад два місяці виплачується в розмірі окладу за військовим званням та надбавки за вислугу років, за винятком випадків продовження строків виплати за рішенням Міністра оборони України.
Тому суд першої інстанції дійшов висновку, що виплата грошового забезпечення позивачу за період з 20.04.2020 по теперішній час здійснювалась законно на підставі вимог Порядку.
З таким висновком апеляційний суд не може погодитись, оскільки останній суперечить висновку суду про протиправність непоновлення позивача на посаді за відсутності подальшого запобіжного заходу в межах кримінального провадження. 
Судом першої інстанції не враховано, що оскільки після 20 квітня 2020 року, тобто, з 21 квітня 2020 року до ОСОБА_1 не було застосовано жодного запобіжного заходу, то підстави для виплати йому грошового забезпечення лише в розмірі окладу за військовим званням та надбавки за вислугу років, є протиправним та суперечить наведеним вище приписам Положення. 
Вищевикладене свідчить про наявність правових підстав для визнання протиправною бездіяльності відповідача та, відповідно, зобов`язання вчинити усі необхідні дії щодо виплати на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) грошового забезпечення у розмірі, який дорівнює грошовому забезпеченню попередньої займаної ним посади, або посади не нижчій, ніж попередня. 
Заявляючи вказані вище позовні вимоги, позивач визначив спірний період з січня 2020 року по теперішній час. 
Однак, колегія суддів зазначає, що оскільки дія запобіжних заходів закінчилась 20 квітня 2020 року, а в подальшому наказом від 16 липня 2021 року № 130 ОСОБА_1 звільнено з військової служби в запас, то позовні вимоги щодо визнання протиправною бездіяльності Міністерства оборони України, яка полягає у невиплаті ОСОБА_1 грошового забезпечення у повному розмірі, який дорівнює грошовому забезпеченню попередньої займаної ним посади, або посади не нижчій, ніж попередня, та, відповідно, зобов`язання вчинити усі необхідні дії щодо виплати вказаних коштів, підлягають задоволенню частково, а саме за період з 21 квітня 2020 року до 16 липня 2021 року.
Враховуючи вищевикладене, з`ясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення, враховуючи основні засади адміністративного судочинства, вимоги законодавства України    та судову практику, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до Міністерства оборони України в частині виплати грошового забезпечення позивача. 
Згідно з положеннями  статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до вимог частини четвертої статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення, є, зокрема, неправильне застосування норм матеріального права.
Заслухавши доповідь головуючого судді, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційних скарг, відзиву, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга позивача підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню у відповідній частині з прийняттям відповідно нової постанови про часткове задоволення позовних вимог.
Керуючись ст.  243,  315,  317,  322 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд
П О С Т АН О В И В:

Апеляційну скаргу Міністерства оборони України на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 липня 2022 року - залишити без задоволення. 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 липня 2022 року - задовольнити частково. 
Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 липня 2022 року - скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог про визнання протиправною бездіяльності Міністерства оборони України, яка полягає у не виплаті полковнику ОСОБА_1 грошового забезпечення у повному розмірі, який дорівнює грошовому забезпеченню попередньої займаної ним посади, або посади не нижчій ніж попередня за період з січня 2020 р. по листопад 2020 p. та зобов`язання уповноваженої особи Міністерства оборони України вчинити усі необхідні дії щодо виплати на користь полковника ОСОБА_1 грошового забезпечення у розмірі, який дорівнює грошовому забезпеченню попередньої займаної ним посади, або посади не нижчій ніж попередня за період з січня 2020 р. по теперішній час, та прийняти у цій частині нову постанову, якою позовні вимоги - задовольнити частково. 
Визнати протиправною бездіяльність Міністерства оборони України, яка полягає у невиплаті ОСОБА_1 грошового забезпечення у повному розмірі, який дорівнює грошовому забезпеченню попередньої займаної ним посади, або посади не нижчій, ніж попередня, за період з 21 квітня 2020 року до 16 липня 2021 року. 
Зобов`язати Міністерство оборони України (код ЄДРПОУ 00034022) вчинити усі необхідні дії щодо виплати на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) грошового забезпечення у розмірі, який дорівнює грошовому забезпеченню попередньої займаної ним посади, або посади не нижчій, ніж попередня, за період з 21 квітня 2020 року до 16 липня 2021 року.
В іншій частині рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 липня 2022 року - залишити без змін. 

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, за виключенням випадків передбачених п. 2 ч. 5 ст.328 КАС України.

Головуючий суддя                                                                      Л.В. Бєлова

Судді                                                                                            В.О. Аліменко, 

                                                                                                     Н.В. Безименна