15.03.23
22-ц/812/248/23
Справа № 479/688/22 Головуючий у першій інстанції Репушевська О. В.
Провадження №22-ц/812/248/23 Доповідач в апеляційній інстанції Ямкова О. О.
                                       
П О С Т А Н О В А
 
Іменем України
15 березня 2023 року                                      м. Миколаїв   

Миколаївській апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:
головуючої: Ямкової О. О.,
суддів: Колосовського С. Ю., Локтіонової О. В., 
із секретарем: Ковальським Є. В.,
за участю: представника позивача – ОСОБА_1 ,
представника відповідачки – ОСОБА_2 ,                  
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу
за апеляційною скаргою 
Товариства з обмеженою відповідальністю «ТАС АГРО ПІВДЕНЬ»
(далі- ТОВ «ТАС АРГО ПІВДЕНЬ») 
на рішення Кривоозерського районного суду Миколаївської області від 14 листопада 2022 року, ухваленого під головуванням судді Репушевської О. В. в залі суду в смт Криве Озеро Миколаївської області о 14 годині 54 хвилині зі складанням 23 листопада 2022 року його повного тексту, по справі
за позовом 
ТОВ «ТАС АГРО ПІВДЕНЬ» до ОСОБА_3 
про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою, 

В С Т А Н О В И Л А: 

У вересні 2022 року ТОВ «ТАС АГРО ПІВДЕНЬ» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні ним на правах оренди земельною ділянкою, яка належить відповідачці, визнавши за товариством право користування землею, у зв`язку автоматичним поновленням договору оренди строком до 27 березня 2023 року. 
В обґрунтування позову зазначало, що ОСОБА_3 , як спадкоємиці померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 , належить на праві власності земельна ділянка, площею 2,26га, з кадастровим номером 4823983300:01:000:1710, що розташована на території Очеретнянської сільської ради Кривоозерського району Миколаївської області.
12 грудня 2011 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Батьківщина ЛТД», правонаступником якого з 29 грудня 2020 року є ТОВ «ТАС АГРО ПІВДЕНЬ», та ОСОБА_4 , як попередньою власницею землі, укладено договір оренди земельної ділянки строком на 10 років. Договір зареєстровано Відділом Держкомзему у Кривоозерському районі Миколаївської області 27 березня 2012 року у відповідному порядку, тобто строк його дії встановлено до 27 березня 2022 року.
Разом з тим, по закінченню строку договору оренди ОСОБА_3 , як новий власник землі, здійснила самостійний обробіток земельної ділянки, не попередила про це товариство, зважаючи на те, що строк дії договору оренди автоматично був поновлений до 27 березня 2023 року у відповідності до змін, які відбулися у законодавстві, після введення на території України з 24 лютого 2022 року воєнного стану та прийняття відповідних положень, викладених у пункту «б» підпункту 1 пункту 27 Перехідних положень Земельного Кодексу України, який набрав чинності з 7 квітня 2022 року. 
За таких обставин та посилаючись на вказане, позивач просив усунути перешкоди, які чиняться відповідачкою йому, як користувачу земельної ділянки на правах оренди, та визнати за товариством право користування спірною земельною ділянкою, площею 2,26га, строком до 27 березня 2023 року, враховуючи зміни, які відбулися у ЗК України з 7 квітня 2022 року.
Відзиву на позовну заяву відповідачкою та її представником не надано. 
Рішенням Кривоозерського районного суду Миколаївської області від 14 листопада 2022 року у задоволенні позову ТОВ «ТАС АГРО ПІВДЕНЬ» відмовлено. 
При ухваленні рішення суд першої інстанції, врахував докази, які наявні у справі, та прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позову. 
В апеляційній скарзі представник ТОВ «ТАС АГРО ПІВДЕНЬ», посилаючись на те, що рішення суду ухвалене з порушенням норм матеріального права, та неправильно застосований закон, який підлягав застосуванню, просить його скасувати та ухвалити нове про задоволення позову.
Обґрунтовував свої доводи тим, що суд провів розгляд справи формально, не дав можливості позивачу надати додаткові докази про оформлення відповідачкою спадкових прав на земельну ділянку, внаслідок чого не застосував до правовідносин, які виникли між сторонами, зміни у законодавстві, які поновили строк дії договору оренди, та невірно вирішив спір по суті.
Відзиву на апеляційну скаргу не надано. 
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши наведені в скарзі доводи та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню із наступних підстав.
Відмовляючи у задоволені позову, суд першої інстанції виклав усі обставини справи, норми матеріального права, які регулюють правовідносини, які виникли між сторонами, в тому числі зазначив про відсутність даних про оформлення відповідачкою спадкових прав на земельну ділянку, як спадкове майно, що належить їй з моменту відкриття спадщини, та дійшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, не навівши жодних мотивів прийнятого рішення.
Статтею 263 ЦПК України визначається, що законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права (частина 2 статті 263 ЦПК). Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом (частина 3 статті 263 ЦПК).
Тому у пункті 3 частини 4 статті 265 ЦПК України презюмується, що у мотивувальній частині судового рішення повинна бути наведена мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасником справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову.
В той же час оцінку аргументам позивача щодо автоматичного поновлення дії строку договору оренди, після введення у країні воєнного стану, та як наслідок відсутність права у орендодавці на самостійне оброблення землі, що є предметом оренди, судом першої інстанції в ухваленому рішенні не наведено, і відтак, мотиви, з яких виходив суд для відмови у задоволенні позову залишилися незрозумілими. 
За таких обставин колегія суддів вважає, що судове рішення в частині наведення мотивів оцінки аргументів позивача не відповідає вимогам, які ставляться до процесуального документу та визначені статтею 263 ЦПК України, а тому підлягає зміні з викладенням його мотивувальної частини в редакції цієї постанови.
Так, статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
За правилами пункту 1 частини 2 статті 11 ЦК України однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.
 Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом (частина 4 статті 203 ЦК України).
Право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною  ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності (частина 1 статті 93 ЗК України).
Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем (частина 4 статті 124 ЗК України).
 За договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк (частина перша статті 759 ЦК України). Особливості найму окремих видів майна встановлюються ЦК України та іншим законом (частина 3 статті 760 ЦК України).
За договором найму (оренди) земельної ділянки наймодавець зобов`язується передати наймачеві земельну ділянку на встановлений договором строк у володіння та користування за плату (частина 1 статті 792 ЦК України).
Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (частина 1 статті 638 ЦК України). 
Правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації (частина 1 статті 210 ЦК України).
Зокрема, право оренди земельної ділянки виникає з моменту державної реєстрації цього права (згідно із частиною 1 статті 125 ЗК України). Право оренди земельної ділянки посвідчується договором оренди землі, зареєстрованим відповідно до закону (частина 5 статті 126 ЗК України).
З матеріалів справи вбачається та вірно встановлено судом, що 12 грудня 2011 року між ОСОБА_4 , як попередньою власницею землі, та ТОВ «Батьківщина ЛТД», як попереднім орендатором, укладено договір оренди земельної ділянки, площею 2,26га, з кадастровим номером 4823983300:01:000:1710 сільськогосподарського призначення, яка розташована на території Очеретнянської сільської ради Кривоозерського району Миколаївської області, строком на 10 років та зі сплатою орендної плати у розмірі 3% від нормативної грошової оцінки (а.с.6-12).
Договір зареєстровано відділом Держкомзему у Кривоозерському районі Миколаївської області у Державному реєстрі земель 17 березня 2012 року за №482390004000574 (а.с.11).
У період дії договору оренди землі відбулася заміна кожної із сторін на її правонаступника. Після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 орендодавці ОСОБА_4 на її спадкоємицю – відповідачку ОСОБА_3 (а.с.15, 52-53). А орендаря ТОВ «Батьківщина ЛТД» внаслідок реорганізації на його правонаступника – позивача ТОВ «ТАС АГРО ПІВДЕНЬ» (а.с.16-30).
За цих обставин суд першої інстанції вірно послався на зміст положень статей 1216, 1218, частину 1 статті 1225 ЦК України, та зазначив, що усі права та обов`язки, які належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини, та не припинилися внаслідок його смерті, входять до складу спадщини, та належать спадкоємцю з моменту її відкриття. При цьому одночасне посилання у рішенні на відсутність даних про оформлення спадкових прав відповідачкою та надання такого підтвердження позивачем при подачі апеляційної скарги, не вплинуло на права та обов`язки належного відповідача у справі.
Відтак, заміна сторін у договорі оренди землі не призвела до припинення його дії, по-перше, за відсутністю таких підстав в умовах договору, та по-друге, за відсутністю волевиявлення у його сторін. 
В той же час пунктом 11.3 договору визначені інші умови, з настанням яких дія договору припиняється, в тому числі, у разі закінчення строку, на який його було укладено.
Враховуючи дату державної реєстрації самого договору, судом першої інстанції правильно встановлено, що дія, укладеного між сторонами договору оренди, припинилася за закінченням строку, на який його було укладено, тобто – 17 березня 2022 року.
Тому, у зв`язку із закінченням строку дії договору, відповідачка ОСОБА_3 здійснила самостійну обробку земельної ділянки, яка їй належить на праві власності в порядку спадкування (а.с.13-14). 
Не погоджуюсь зі строком закінчення дії договору оренди та оспорюючи такі дії орендодавиці, позивач звернувся до суду з даним позовом, посилаючись на ведення в країні воєнного стану з 24 лютого 2022 року та прийняття змін до земельного законодавства, які регулюють автоматичне поновлення строку дії договору на один рік, тобто заперечив право орендодавиці на самостійне володіння та користування земельною ділянкою, яке перешкоджає йому, як орендарю, у використанні об`єкту. 
Основні засади регулювання земельних відносин визначає Земельний Кодекс України,  проте саме Законом України «Про оренду землі»  врегульовано відносини, що виникають між власником земельної ділянки та іншими особами у зв`язку з передачею її в користування та володіння, у тому числі конкретизовано та деталізовано особливості та порядок укладення договору оренди землі, його істотні умови, основні права та обов`язки його сторін, порядок зміни, припинення та поновлення такого договору.
Так, статтею 33 Закону України «Про оренду землі»  передбачено, що по закінченню строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов`язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк (поновлення договору оренди землі).
Орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов`язаний повідомити про це орендодавця до спливу строку договору оренди землі у строк, встановлений цим договором, але не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі (частина 2 статті 33 зазначеного Закону).
Орендодавець у місячний термін, за відсутності заперечень, укладає з орендарем додаткову угоду про поновлення договору оренди землі. За  наявності заперечень орендодавця щодо поновлення договору оренди землі орендарю направляється лист-повідомлення про прийняте орендодавцем рішення (частина 5 статті 33 Закону України «Про оренду землі»).
При поновленні договору оренди землі його умови можуть бути змінені за згодою сторін. У разі недосягнення домовленості щодо орендної плати та інших істотних умов договору переважне право орендаря на укладення договору оренди землі припиняється (частина 4 статті 33 вказаного Закону).
Частиною 6 статті 33 Закону України «Про оренду землі» встановлено, що у разі якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди і за відсутності протягом одного місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі такий договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором. 
Додаткова угода до договору оренди землі про його поновлення має бути укладена сторонами у місячний строк в обов`язковому порядку (частина 8 статті 33 цього Закону).
Відмова, а також наявне зволікання в укладенні додаткової угоди до договору оренди землі може бути оскаржено в суді (частина 9 статті 33 вказаного Закону).
За правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, яка викладена нею у постанові від 22 вересня 2020 року при розгляді справи №313/350/16-ц, визначено, що статтею ЗЗ Закону України «Про оренду землі» регламентується алгоритм дій орендаря та орендодавця за наявності наміру поновити договір оренди землі. Зокрема, у разі якщо орендодавець протягом одного місяця після закінчення строку договору оренди землі не надішле орендареві листа-повідомлення про наявність заперечень щодо поновлення договору, … а орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після його закінчення, то такий договір вважатиметься поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, без можливості внесення змін до умов договору оренди (частина 6 статті 33 Закону України «Про оренду землі»).
При цьому додаткова угода про поновлення договору оренди землі має бути укладена в обов`язковому порядку, а за наявності відмови чи ухилення орендодавця від її укладення після дотримання усіх перелічених вище умов - орендар може оскаржити такі дії орендодавця в судовому порядку.
Тобто виникненню в орендодавця обов`язку прийняти рішення про поновлення договору оренди землі або про наявність заперечень щодо такого поновлення договору з надсиланням відповідного листа-повідомлення має передувати звернення орендаря з повідомленням про намір продовжити орендні правовідносини на певних умовах. Факт порушення орендодавцем місячного терміну для направлення орендареві листа-повідомлення про прийняте ним рішення у відповідь на вчасно надісланий орендарем лист-повідомлення з проектом додаткової угоди дає орендареві підстави розраховувати на можливість поновлення договору оренди землі в силу закону, а саме частини 6 статті 33 Закону України «Про оренду землі». І саме в такому випадку відсутність листа-повідомлення орендодавця про заперечення в поновленні договору оренди землі можна кваліфікувати як «мовчазну згоду» орендодавця на поновлення договору та той самий строк  і на тих самих умовах, які були передбачені договором.
Таким чином законодавством прописано відповідний алгоритм дій сторін договору, які можуть свідчити про їх волевиявлення, направлене, як на продовження строку дії договору, так і на припинення прав і обов`язків за договором. 
За обставинами справи встановлено, що сторони договору оренди на адресу друг другу не направляли не листів-заперечень, не листів з проектами додаткової угоди до договору оренди. Але, на момент закінчення строку дії договору оренди, орендар не володів та не користувався земельної ділянкою, яку орендодавиця самостійно обробила та засіяла сільськогосподарською культурою. 
Аналізуючи наведене колегія суддів вважає встановленим факт відсутності волевиявлення сторін на продовження строку дії договору оренди у відповідності до попередніх умов договору оренди, укладеного 12 грудня 2011 року, зокрема, у відповідачки, як власниці землі, яка своєю поведінкою по самостійній обробці землі підтвердила відсутність у неї волевиявлення на поновлення та продовження орендних відносин з позивачем.
В той же час, 7 квітня 2022 року набрали зміни до пункту «б» підпункту 1 пункту 27 Перехідних положень Земельного Кодексу України, якими визначається, що строк користування земельними ділянками, який закінчився після введення воєнного стану, щодо земельних ділянок сільськогосподарського призначення приватної власності, вважається поновленим на один рік без волевиявлення сторін відповідних договорів і без внесення відомостей про поновлення договору до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно договори оренди, суборенди, емфітевзису, суперфіцію, земельного сервітуту.
Посилаючись на закінчення строку попереднього договору 17 березня 2022 року, тобто після введення воєнного стану у країні з 24 лютого 2022 року, та пункт «б» підпункту 1 пункту 27 Перехідних Положень ЗК України, який набрав чинності 7 квітня 2022 року, представник позивача вважав строк договору оренди автоматично поновленим терміном на один рік, до – 17 березня 2023 року, і тому зазначав про перешкоди, які чинить йому відповідачка. 
Згідно з частиною 2 статті 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.
Такими підставами, якими керувався позивач, передбачена можливість захисту права оренди від порушень, не пов`язаних із позбавленням володіння. 
В такому випадку рішення може бути ухвалено лише в разі доведеності позивачем відповідно до вимог, передбачених частиною 3 статті 12 ЦПК України, факту створення йому перешкод у здійсненні права користування та тимчасового володіння земельною ділянкою на правах оренди з боку її власниці, при її неправомірної поведінці. 
Натомість, такого факту позивачем в судах за допомогою належних доказів не доведено, з врахуванням спливу строку договору оренди до ведення змін у діючому земельному законодавстві, відсутності волевиявлення орендодавиці на поновлення строку дії договору, її самостійної обробки землі, та фактичному переходу ділянки у користування її власниці від орендаря.
Крім того зміст прийнятих з 7 квітня 2022 року змін до Перехідних Положень ЗК України передбачає автоматичне поновлення строку договорів без волевиявлення сторін, на противагу чому, за обставинами справи відповідачка своєю поведінкою висловила волевиявлення на самостійну обробку належної землі. 
На вказані обставини суд першої інстанції не звернув увагу, внаслідок чого не надав їм оцінку та не навів мотивів відхилення аргументів позивача. 
Враховуючи правильність по суті прийнятого судом рішення, але за відсутністю наведення мотивів та оцінок аргументів позивача, колегія суддів на підставі пунктів 3 і 4 частини 1 статті 376 ЦПК України змінює мотивувальну частину рішення у редакції цієї постанови, задовольнивши, таким чином, апеляційну скаргу позивача частково. 
В той же час у відповідності до статті 141 ЦПК України не знаходить підстав для перерозподілу судових витрат.
Керуючись статтями 367, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів 

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ТОВ «ТАС АРГО ПІВДЕНЬ» –  задовольнити частково. 
Рішення Кривоозерського районного суду Миколаївської області від 14 листопада 2022 року змінити, виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів, у випадках, передбачених статтею 389 ЦПК України.
          
Головуюча                  О. О. Ямкова 
Судді                                                         С. Ю. Колосовський
                                                                О. В. Локтіонова