ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
іменем України

22 грудня 2022 року 	м. Чернігів	

Унікальний номер справи № 751/4443/18
Головуючий у першій інстанції – Маслюк Н. В.
Апеляційне провадження № 22-ц/4823/503/22

Чернігівський апеляційний суд у складі:
головуючого - судді Скрипки А.А.
суддів: Євстафіїва О.К., Шарапової О.Л.
секретар: Поклад Д.В.

учасники справи:
позивач: ОСОБА_1 
відповідач: ОСОБА_2 
треті особи: Товариство з обмеженою відповідальністю ”Кей-Колект”, Акціонерне товариство ”УкрСиббанк”

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова у складі судді Маслюк Н.В. від 21 грудня 2021 року, місце ухвалення рішення м. Чернігів, дата складання повного тексту рішення 31 грудня 2021 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів, треті особи: Товариство з обмеженою відповідальністю ”Кей-Колект”, Акціонерне товариство ”УкрСиббанк”,

                              В С Т А Н О В И В:

У липні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів, в якому просив стягнути з відповідача на його користь сплачену суму боргу у розмірі 920 006 грн.59 коп. В обґрунтування вимог заявленого позову ОСОБА_1 вказував, що на підставі договору дарування від 18.11.2011 року йому на праві власності належить квартира АДРЕСА_1 . Проте, він дізнався, що з метою виконання зобов`язання ОСОБА_2 за кредитним договором від 04.08.2008 року №11380106000, укладеним з Акціонерним комерційним інноваційним банком ”УкрСиббанк”, який змінив назву на ПАТ ”УкрСиббанк”, відповідач передав вказану квартиру в іпотеку банку. 12.12.2011 року між ПАТ ”УкрСиббанк” та ТОВ ”Кей-Колект” були укладені договори, за якими право вимоги за кредитним та іпотечним договорами відступлені ТОВ ”Кей-Колект”. Позивач зазначав, що оскільки до нього, як нового власника нерухомого майна, перейшли всі права та обов`язки іпотекодавця, то 26.05.2017 року він уклав з ТОВ ”Кей-Колект” договір №11380106000/732563, за умовами якого в рахунок виконання зобов`язання позичальника ним були передані Товариству грошові кошти в сумі 920 006,59 грн., внаслідок чого іпотекодержатель припинив іпотечні правовідносини щодо квартири АДРЕСА_1 . Позивач вважає, що за вказаних обставин він має право вимагати від відповідача відшкодування сплаченої ним кредитору суми, і тому просить стягнути з ОСОБА_2 на свою користь грошові кошти в розмірі 920 006,59 грн.

Рішенням Новозаводського районного суду м.Чернігова від 21.12.2021 року задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів. Судом стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 сплачену суму боргу у розмірі 920 006 грн. 59 коп. та 8 810 грн. судового збору.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції від 21.12.2021 року, та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 . Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 вказують, що при ухваленні оскаржуваного рішення судом першої інстанції невірно та не в повному обсязі встановлено обставини справи, а також порушено норми матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 зазначають, що ні АТ ”УкрСиббанк”, ні ТОВ ”Кей-Колект” дозволу на відчуження спірної квартири не давали, тому починаючи з 2008 року, всі правочини щодо відчуження спірної квартири є недійсними, а отже, позивачем обрано неналежний спосіб захисту своїх прав, що є підставою для відмови у задоволенні позову. Апелянт стверджує, що є незрозумілою аргументація суду першої інстанції, яка спростовує доводи відповідача щодо невиконання позивачем вимог статті 547 ЦК України відносно недодержання письмової форми договору поруки. Апелянт вважає хибним посилання суду першої інстанції на статті 23,42 Закону України ”Про іпотеку”, оскільки відносини, які виникли внаслідок відчуження предмета іпотеки без згоди іпотекодержателя, прямо врегульовані статтею 12 Закону України ”Про іпотеку”. Доводи апеляційної скарги вказують, що у оскаржуваному рішенні суду не визначено правову природу договору 11380106000/732563 від 26.05.2017, який став однією із підстав задоволення позовних вимог про стягнення коштів. Апелянт зазначає, що по справі не врегульовано питання щодо погашення заборгованості за рішенням Новозаводського районного суду м.Чернігова від 31.05.2010 року про стягнення з відповідача грошових коштів на користь ПАТ ”УкрСиббанк” за кредитним договором №11380106000 від 04.08.2008 року в розмірі 1 130 282,60 грн. Фактично, як стверджує апелянт, оскаржуваним рішенням суду першої інстанції від 21.12.2021 року встановлено подвійну відповідальність за невиконання кредитних зобов`язань за договором №11380106000 від 04.08.2008 року. Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 також вказують, що позивачем не надано жодних належних та допустимих доказів в обґрунтування вимог заявленого позову.  Доводи апеляційної скарги стосовно витрат за надання правничої допомоги зазначають, що в разі прийняття рішення на користь позивача, підлягає відшкодуванню за рахунок позивача 105 006 грн.  

У відзиві на апеляційну скаргу позивач ОСОБА_1 просить залишити апеляційну скаргу ОСОБА_2 без задоволення у зв`язку із її безпідставністю, та залишити без змін обгрунтоване рішення Новозаводського районного суду м.Чернігова від 21.12.2021 року. 

В судовому засіданні апеляційного суду 15.08.2022 року представник відповідача ОСОБА_2 - адвокат Дмитришин А.В. підтримав вимоги та доводи поданої апеляційної скарги.   

В судових засіданнях апеляційного суду представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Капара В.І. просила залишити апеляційну скаргу ОСОБА_2 без задоволення у зв`язку із її безпідставністю, та залишити без змін обґрунтоване рішення Новозаводського районного суду м.Чернігова від 21.12.2021 року.

В судові засідання апеляційного суду 15.08.2022 року, 21.11.2022 року, 22.12.2022 року відповідач ОСОБА_2 , представники третіх осіб, належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, не з`явились.     
В судові засідання апеляційного суду 21.11.2022 року, 22.12.2022 року представник відповідача - адвокат Дмитришин А.В., належним чином повідомлений про дату, час і місце судового розгляду даної справи, не з`явився. При цьому, двічі (а.с.39,47, том 3), від представника відповідача на адресу апеляційного суду надходили заяви про відкладення розгляду даної справи у зв`язку із його зайнятістю в інших судових засіданнях. Відповідно до приписів ч.2 статті 372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступного висновку. 

Вказана цивільна справа №751/4443/18 судами розглядалась неодноразово. 

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 24.02.2021 року касаційну скаргу ОСОБА_1 - задоволено. При цьому, рішення Новозаводського районного суду м.Чернігова від 23.11.2018 року, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 було відмовлено, та постанову Чернігівського апеляційного суду від 21.02.2019 року, якою апеляційну скаргу ОСОБА_1 було залишено без задоволення, а рішення Новозаводського районного суду м.Чернігова від 23.11.2018 року було залишено без змін, вказаною постановою Верховного Суду від 24.02.2021 року було скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції. 
Як зазначено у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 24.02.2021 року, ’’… Таким чином, висновок судів попередніх інстанцій про те, що ОСОБА_1 як майновий поручитель у межах своєї відповідальності, визначеної договором іпотеки, не виконав повністю основне зобов`язання боржника, яке відповідає межам майнової поруки, тому виключена можливість переходу прав кредитора до позивача та, відповідно, відсутні підстави для задоволення його позовних вимог про стягнення сплаченої частини боргу, ґрунтується на неправильному застосуванні норм матеріального права.’’

Відповідно до приписів ч.1 статті 417 ЦПК України, вказівки, що містяться в постанові суду касаційної інстанції, є обов`язковими для суду першої та апеляційної інстанцій під час нового розгляду справи.

В ході судового розгляду даної справи судом встановлено, і вказані обставини підтверджуються її матеріалами, що 04.08.2008 року між АКІБ ”УкрСиббанк”, який змінив назву на ПАТ ”УкрСиббанк”, та ОСОБА_2 було укладено договір про надання споживчого кредиту №11380106000, за умовами якого позичальник отримав кредит в розмірі 933 000 грн. під 20,40% річних, строком до 03.08.2038 року, зі сплатою 20,40% річних у порядку та розмірах, встановлених кредитним договором.

З метою забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором, 04.08.2008 року між АКІБ ”УкрСиббанк” (іпотекодержатель) та ОСОБА_2 (іпотекодавець) було укладено договір іпотеки (нерухомого майна) №30108Z106, предметом якого є належна іпотекодавцю квартира АДРЕСА_1 (а.с.50-52, том 1).

Рішенням Новозаводського районного суду м.Чернігова від 31.05.2010 року  у  справі  №2-1196/10 стягнуто солідарно з позичальника ОСОБА_2 та поручителя ОСОБА_3 на користь ПАТ ”УкрСиббанк” заборгованість за кредитним договором №11380106000 від 04.08.2008 року у розмірі 1 130 282,60 грн.
24.12.2009 року ОСОБА_4 та ОСОБА_5 уклали попередній договір, посвідчений приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Сенюк А.В., згідно якого ОСОБА_4 зобов`язався продати ОСОБА_5 квартиру АДРЕСА_1 (а.с.40, том 1).

02.01.2010 року ОСОБА_4 та ОСОБА_5 уклали договір купівлі-продажу вищевказаної квартири, посвідчений приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Сенюк А.В. (а.с.41-42, том 1). 

Відповідно до п.1.3 вказаного договору, під забороною (арештом) відчуження відчужувана квартира не перебуває, що підтверджується Витягом з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна за №25887119 від 02.01.2010 року. Згідно п.1.4. вказаного договору, в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна про податкові застави інформація про перебування майна під податковою заставою відсутня, що підтверджується Витягом із зазначеного реєстру №25887116 від 02.01.2010 року.

Вказаний правочин також внесено до Державного реєстру правочинів, номер правочину 3790048 (а.с.43, том 1).

18.11.2011 року ОСОБА_5 подарував ОСОБА_1 безоплатно квартиру АДРЕСА_1 , що підтверджується договором дарування, який посвідчений приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Завалієвим А.А. (а.с.37, том 1).

Право власності на вказану квартиру зареєстровано 25.11.2011 року за ОСОБА_1 , реєстраційний номер 23780947 (а.с.38,39, том 1).

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №655882 від 20.02.2013 року, квартира АДРЕСА_1 перебуває в іпотеці на підставі договору відступлення прав вимоги за договорами іпотеки, серія та номер: 5207-5208, виданий 12.12.2011 року (а.с.44-45, том 1).

12.12.2011 року між ПАТ ”УкрСиббанк” та ТОВ ”Кей-Колект” було укладено Договір факторингу №1 та Договір відступлення прав вимоги за договором іпотеки, за якими права вимоги за вищевказаними кредитним та іпотечним договорами відступлені ТОВ ”Кей-Колект” (а.с.127-137, том 1).

На підставі зазначеного договору відступлення права вимоги, іпотека була зареєстрована у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, запис про іпотеку №181481 (а.с.44-45, том 1).

25.05.2017 року ТОВ ”Кей-Колект” направило ОСОБА_1 гарантійний лист, в якому запропонувало погасити заборгованість за боржника ОСОБА_2 , як наслідок зняти обтяження за іпотечним договором від 04.08.2008 року (а.с.19, том1).
26.05.2017 року між ОСОБА_1 , як новим майновим поручителем та ТОВ ”Кей-Колект”, як новим кредитором, було укладено договір №11380106000/732563, згідно з яким ОСОБА_1 фактично передав ТОВ ”Кей-Колект” грошові кошти в розмірі 920 006,47 грн., з метою припинення іпотечних правовідносин та отримання пакету документів для зняття обтяжень з іпотечного майна, а саме: квартири АДРЕСА_1 (а.с.20-21, том 1).
Факт внесення грошових коштів на рахунок ТОВ ”Кей-Колект” підтверджується копіями квитанцій від 29.05.2017 року на суму 368 002,59 грн., від 17.07.2017 року на суму 276 002 грн., від 14.08.2017 року на суму 276 002 грн. (а.с.49, 49,зворот, том 1) та довідками АТ ”УкрСиббанк” від 26.11.2021 року про здійснення вказаних платежів на загальну суму 920 006, 59 грн. (а.с.237,238,239, том 2).
У Новозаводському відділі державної виконавчої служби м.Чернігова перебувало виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №2-1196, виданого 28.10.2010 року, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ ”УкрСиббанк” заборгованості за кредитним договором в сумі 1 130 282 грн. 60 коп. (а.с.95,142-146, том 1).
З листа ПП ”Фірма ”АЛВО” №16/10 від 16.10.2018 року за підписом директора Романенка І.В. вбачається, що згідно постанов ВП №41059684 від 25.05.2016 року та ВП №41059017 від 25.05.2016 року з ОСОБА_2 стягується борг в розмірі 20% від заробітної плати, щомісячно, починаючи з травня 2017 року (а.с.96, том 1).
Станом на 20.02.2019 року виконавче провадження №41059017, в якому боржником є ОСОБА_2 , а стягувачем - ПАТ ”УкрСиббанк” завершено, що підтверджується відомостями із автоматизованої системи виконавчого провадження (а.с.204-205, том 1).

Як вбачається із оскаржуваного рішення Новозаводського районного суду м.Чернігова від 21.12.2021 року, задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів, суд першої інстанції зазначив, що під час розгляду даної справи встановлено, що до позивача перейшло право власності на предмет іпотеки, згідно договору дарування від 18.11.2011 року, і за даних обставин, ОСОБА_1 набув статусу іпотекодавця, і має всі його права, і несе всі його обов`язки за іпотечним договором. Суд першої інстанції вказав, що оскільки позивач, як майновий поручитель, добровільно за кредитним договором №11380106000 від 04.08.2008 року виконав забезпечене основне зобов`язання відповідача перед ТОВ ”Кей-Колект”, і при цьому, не відбулось звернення стягнення на предмет іпотеки, то в силу вимог статті 42 Закону України ”Про іпотеку” до позивача переходить право вимоги від боржника щодо відшкодування сплаченої суми боргу у розмірі 920 006,59 грн. За даних обставин, на підставі норм права, які регламентують спірні правовідносини, та документально підтверджених фактичних обставин справи, суд першої інстанції дійшов висновку, що підлягають задоволенню вимоги заявленого ОСОБА_1 позову до ОСОБА_2 про стягнення коштів. 

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 відносно того, що оскаржуване рішення суду першої інстанції від 21.12.2021 року підлягає скасуванню, оскільки при його ухваленні судом першої інстанції невірно та не в повному обсязі встановлено обставини справи, а також порушено норми матеріального та процесуального права, не можуть бути підставами для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції від 21.12.2021 року, оскільки вказані доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду даної справи.            

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 зазначають, що ні АТ ”УкрСиббанк”, ні ТОВ ”Кей-Колект” дозволу на відчуження спірної квартири не давали, тому починаючи з 2008 року, всі правочини щодо відчуження спірної квартири є недійсними, а отже, позивачем обрано неналежний спосіб захисту своїх прав, що є підставою для відмови у задоволенні позову. Апелянт стверджує, що є незрозумілою аргументація суду першої інстанції, яка спростовує доводи відповідача щодо невиконання позивачем вимог статті 547 ЦК України відносно недодержання письмової форми договору поруки. Апелянт вважає хибним посилання суду першої інстанції на статті 23, 42 Закону України ”Про іпотеку”, оскільки відносини, які виникли внаслідок відчуження предмета іпотеки без згоди іпотекодержателя, прямо врегульовані статтею 12 Закону України ”Про іпотеку”. Доводи апеляційної скарги вказують, що у оскаржуваному рішенні суду не визначено правову природу договору 11380106000/732563 від 26.05.2017, який став однією із підстав задоволення позовних вимог про стягнення коштів.

Апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що вказані доводи апеляційної скарги не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції від 21.12.2021 року, виходячи із наступного.

Судом першої інстанції при вирішенні даного спору по суті, відповідно до приписів ч.4 статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин, враховано висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постанові Верховного Суду від 04.09.2019 року у справі №487/4846/16-ц, провадження №61-15510св18.
Як зазначено у даній постанові Верховного Суду від 04.09.2019 року: ’’…Відповідно до частини першої статті 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.
У силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави) (стаття 572 ЦК України).
Згідно з частиною першою статті 583 ЦК України заставодавцем може бути боржник або третя особа (майновий поручитель).
Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи (частина перша статті 575 ЦК України).
Іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом (абзац третій статті 1 Закону України ’’Про іпотеку’’).
Відповідно до частини п`ятої статті 3 Закону України ’’Про іпотеку’’ іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.
Однією з ознак застави є те, що це є додаткове, акцесорне зобов`язання, що не може існувати автономно і самостійно. Воно завжди викликане наявністю іншого зобов`язання, яке потребує забезпечення свого виконання. Акцесорність застави означає, що припинення основного зобов`язання або недійсність договору, забезпеченого заставою, тягне за собою неможливість існування й застави.
Правова природа іпотеки полягає у забезпеченні можливості кредитора у разі невиконання боржником зобов`язання, забезпеченого іпотекою, одержати задоволення вимог за рахунок переданого в іпотеку нерухомого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника.
При цьому в іпотечних правовідносинах майновий поручитель за іпотечним договором вступає в правовідносини безпосередньо з кредитором, але не від імені боржника, а від власного імені.
Відповідно до частини першої статті 11 Закону України ’’Про іпотеку’’ майновий поручитель несе відповідальність перед іпотекодержателем за невиконання боржником основного зобов`язання виключно в межах вартості предмета іпотеки.
Згідно з частиною другою статті 11 Закону України ’’Про іпотеку’’ у разі задоволення вимог іпотекодержателя за рахунок предмета іпотеки майновий поручитель набуває права кредитора за основним зобов`язанням.
За приписом частини третьої статті 42 Закону України ’’Про іпотеку’’ майновий поручитель, який виконав основне зобов`язання повністю або в частині, має право вимагати від боржника відшкодування сплаченої майновим поручителем суми.
Таким чином, статті 11 та 42 Закону України ’’Про іпотеку’’ визначають правові наслідки різних ситуацій - задоволення вимог за рахунок предмета іпотеки (стаття 11 Закону України ’’Про іпотеку’’) і добровільного повного або часткового виконання майновим поручителем обов`язку боржника (стаття 42 Закону України ’’Про іпотеку’’).
Тобто якщо основне зобов`язання припиняється внаслідок задоволення вимог іпотекодержателя за рахунок предмета іпотеки, то відбувається заміна особи в зобов`язанні, і майновий поручитель набуває всіх прав кредитора за основним зобов`язанням (частина друга статті 11 Закону України ’’Про іпотеку’’).
Разом з тим, якщо майновий поручитель добровільно виконав повністю або частково забезпечене основне зобов`язання і при цьому не відбулося звернення стягнення на предмет іпотеки, то майновий поручитель вправі вимагати у боржника стягнення раніше сплаченої суми; це право виникає в силу статті 42 Закону України ’’Про іпотеку’’, і його правова природа є регресною.
Водночас згідно з пунктом 3 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем). У цій нормі закріплений окремий випадок (підстава) суброгації.
Умовами суброгації прав кредитора до майнового поручителя є такі: 1) основне зобов`язання має бути дійсним; 2) застава, якою забезпечується основне зобов`язання, має бути дійсною; 3) поручитель має виконати обов`язок боржника перед кредитором.’’

Виходячи із приписів статті 546 ЦК України, порука та застава визначені як окремі види забезпечення зобов`язань. Поручитель і майновий поручитель є суб`єктами різних за змістом цивільних правовідносин. Поручитель є суб`єктом такого виду забезпечення виконання зобов`язання, як порука, а майновий поручитель є суб`єктом іншого виду забезпечення виконання зобов`язання застави. Правовий статус поручителя й майнового поручителя врегульовано окремо, із суттєвими видовими відмінностями, достатніми для їх розрізнення та для вирішення спорів за їхньої участі шляхом безпосереднього застосування відповідних норм цивільного закону.
Оскільки договір іпотеки є різновидом договору застави та окремим способом забезпечення зобов`язань, регулювання якого здійснюється статтями 572-593 глави 49 ЦК України, і спеціальним законом, то до іпотечних правовідносин за участі майнового поручителя не підлягають застосуванню положення § 3 глави 49 ЦК України. 
Відповідно до положень ч.1,ч.2 статті 23 Закону України ’’Про іпотеку’’, у разі переходу права власності (права господарського відання, спеціального майнового права) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна навіть у випадку, якщо до відома набувача не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності (право господарського відання, спеціальне майнове право) на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права та несе всі його обов`язки за іпотечним договором в обсязі та на умовах, що існували до набуття такою особою права власності на предмет іпотеки.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновку суду першої інстанції відносно того, що у даному випадку до позивача перейшло право власності на предмет іпотеки, згідно договору дарування від 18.11.2011 року, і за даних обставин, ОСОБА_5 набув статусу іпотекодавця, і має всі його права, і несе всі його обов`язки за іпотечним договором.
При цьому, судом в ході розгляду справи встановлено, що позивач сплатив на користь ТОВ ”Кей-Колект” грошові кошти саме на погашення заборгованості за кредитним договором від 04.08.2008 року №11380106000, укладеним між АКІБ ”УкрСиббанк” та ОСОБА_2 , про що свідчать копії квитанції та довідки АТ ”УкрСиббанк” про зарахування сплачених коштів на відповідний рахунок, в яких зазначено призначення платежу: ”Погашення заборгованості за кредитом зг дог. №11380106000/732563 від 26.05.2017 року (а.с.49, 49,зворот, том 1, а.с.237,238,239, том 2).
Оскільки позивач, як майновий поручитель, добровільно за кредитним договором №11380106000 від 04.08.2008 року виконав забезпечене основне зобов`язання відповідача перед ТОВ ”Кей-Колект”, і при цьому, не відбулось звернення стягнення на предмет іпотеки, то відповідно до статті 42 Закону України ”Про іпотеку” до позивача перейшло право вимоги від боржника щодо відшкодування сплаченої суми боргу у розмірі 920 006,59 грн. 
За даних обставин, на підставі норм права, які регламентують спірні правовідносини, та документально підтверджених фактичних обставин справи, суд першої інстанції обгрунтовано дійшов висновку, що підлягають задоволенню вимоги заявленого ОСОБА_1 позову до ОСОБА_2 про стягнення коштів. 

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 зазначають, що по справі не врегульовано питання щодо погашення заборгованості за рішенням Новозаводського районного суду м.Чернігова від 31.05.2010 року про стягнення з відповідача грошових коштів на користь ПАТ ”УкрСиббанк” за кредитним   договором   №11380106000   від   04.08.2008   року   в   розмірі 1 130 282,60 грн. Фактично, як стверджує апелянт, оскаржуваним рішенням суду першої інстанції від 21.12.2021 року встановлено подвійну відповідальність за невиконання кредитних зобов`язань за договором №11380106000 від 04.08.2008 року. Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 також вказують, що позивачем не надано жодних належних та допустимих доказів в обґрунтування вимог заявленого позову.

Апеляційний суд вважає, що вказані доводи апеляційної скарги також не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції від 21.12.2021 року, оскільки вони не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду даної справи.  

З даного приводу апеляційний суд вважає за необхідне зазначити наступне. 

Як вбачається з матеріалів справи, у Новозаводському відділі державної виконавчої служби м.Чернігова перебувало виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №2-1196, виданого 28.10.2010 року, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ ”УкрСиббанк” заборгованості за кредитним договором в сумі 1 130 282 грн. 60 коп. (а.с.95,142-146, том 1).
Станом на 20.02.2019 року виконавче провадження №41059017, в якому боржником є ОСОБА_2 , а стягувачем - ПАТ ”УкрСиббанк” завершено, що підтверджується відомостями із автоматизованої системи виконавчого провадження (а.с.204-205, том 1).

Відповідно до приписів ч.1,ч.6 статті 81 ЦПК України, яка регламентує обов`язок  доказування і подання доказів, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; доказування не може грунтуватися на припущеннях.  

Таким чином, матеріалами справи спростовуються доводи апеляційної скарги відносно того, що оскаржуваним рішенням суду першої інстанції від 21.12.2021 року встановлено подвійну відповідальність за невиконання кредитних зобов`язань за договором №11380106000 від 04.08.2008 року, оскільки станом на 20.02.2019 року виконавче провадження №41059017, в якому боржником є ОСОБА_2 , а стягувачем - ПАТ ”УкрСиббанк”, завершено (а.с.204-205, том 1). 
При цьому, відповідачем ОСОБА_2 , не надано суду жодних належних та достатніх, у розумінні приписів статей: 77,80 ЦПК України, доказів на підтвердження сплати у повному обсязі коштів на погашення заборгованості за кредитним договором від 04.08.2008 року № 11380106000, за рішенням суду від 31.05.2010 року у справі №2-1196/10.  

Враховуючи вищенаведене, доводи апеляційної скарги не містять в собі підстав для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції від 21.12.2021 року, ухваленого на підставі норм права, які регламентують спірні правовідносини та на основі з`ясованих обставин, на які учасники судового розгляду даної справи посилались, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені судом в ході розгляду даної справи.

За даних обставин, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване рішення Новозаводського районного суду м.Чернігова від 21.12.2021 року - підлягає залишенню без змін.

Керуючись статтями: 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

                           П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Новозаводського районного суду м.Чернігова від 21 грудня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Дата складення повної постанови - 26.12.2022 року.

Головуючий:                                           Судді: