П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 лютого 2023 року 
м. Рівне

Справа № 557/1752/21
Провадження № 22-ц/4815/268/23

Головуючий у Гощанському районному суді 
Рівненської області: суддя Тишкун П.В.
Рішення суду першої інстанції 
(вступна і резолютивна частини) ухвалено:
о 13 год. 41 хв. 17 жовтня 2022 року
у смт. Гоща Рівненської області 
Повний текст рішення складено: 07 листопада 2022 року

Рівненський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючий суддя: Хилевич С.В.
судді: Гордійчук С.О., Ковальчук Н.М.
секретар судового засідання: Пиляй І.С.

учасники справи: 
позивач: ОСОБА_1 ;
відповідач: ОСОБА_2 ;

представники учасників справи:
позивача – адвокат Вотава Іванна Леонідівна;
відповідача – адвокат Філатова Алла Валеріївна;

за участі: сторін та їхніх представників,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Гощанського районного суду Рівненської області від 17 жовтня 2022 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту постійного проживання спадкоємця зі спадкодавцем на момент його смерті, 

в с т а н о в и в:

У жовтні 2021 року в суд звернулася ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту постійного проживання спадкоємця зі спадкодавцем на момент смерті. Мотивуючи вимоги, позивачем вказувалося про залишення після смерті батька сторін – ОСОБА_3 спадкового майна – житлового будинку з надвірними будівлями по АДРЕСА_1 та земельних ділянок, що розташовані на території Гощанської селищної ради Рівненського району. Позивач на момент смерті проживала разом зі спадкодавцем, хоча і була зареєстрована у будинку АДРЕСА_2 . Вона вела підсобне та сільське господарство, доглядала за батьком, піклувалася про нього, адже спадкодавець потребував сторонньої допомоги. 
Поховання ОСОБА_3 було здійснено також за її рахунок.
Вважає, що спір між сторонами виник з того приводу, що відповідач намагалася одноособово прийняти спадщину після смерті їхнього батька, який заповів їй своє майно, хоча сторони є спадкоємцями однієї черги за законом. При цьому вважає, що складений на ім`я відповідача заповіт містить численні помилки, з огляду на що неможливо встановити особи спадкодавця та спадкоємця. 
Натомість позивач на момент смерті проживала разом з батьком, а тому прийняла спадщину після його смерті за законом.
Рішенням Гощанського районного суду від 17 жовтня 2022 року ОСОБА_1 відмовлено в задоволенні позову до ОСОБА_2 про встановлення факту постійного проживання спадкоємця зі спадкодавцем на момент його смерті.
У поданій апеляційній скарзі позивач, вважаючи оскаржуване рішення незаконним і необґрунтованим, що полягало у неповноті з`ясування обставин, які мають значення для справи, невідповідності висновків суду обставинам справи та порушенні норм процесуального права, просила його скасувати та ухвалити нове – про задоволення позову.
Обґрунтовуючи її, зазначалося про хибність тверджень суду про те, що на момент смерті заявник не проживала разом зі спадкодавцем, оскільки зібраними у справі доказами цей факт підтверджено. Між тим, суд зробив висновок, що на час відкриття спадщини із ОСОБА_3 проживала відповідач, що вважала помилковим.
При цьому суд не прийняв показання свідків ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , які детально і послідовно вказали про проживання позивача разом з батьком на момент його смерті. Ці ж обставини підтвердили і свідки, які викликалися ОСОБА_2 , показання яких також було заслухано судом. 
Проте правова оцінка, яку було надано судом цим доказам, є хибною.
Звертала увагу і на те, що оскільки відповідач не проживала з батьком на час відкриття спадщини, тому вона звернулася до Гощанської районної державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, що нею і не заперечувалося. Також суд вказував, що факт проживання ОСОБА_2 в будинку АДРЕСА_1 (без зазначення періоду часу) стверджується довідкою ЦНАП Гощанської селищної ради від 26.10.2021 №09-03-04/47. Вважає, що дана довідка не може бути належним доказом її проживання з батьком на момент його смерті.
Судом в повній мірі не враховано показань ОСОБА_8 , який зазначав про те, що бачив відповідача у господарстві спадкодавця, тоді як позивач проживала по сусідству. Разом з тим він пояснив, що перебував у будинку ОСОБА_3 , однак жіночих речей там не бачив. Вважає, що судом дано хибну оцінку і свідченням ОСОБА_7 , яка однозначно не підтвердила обставини проживання ОСОБА_2 разом з батьком.
Відповідно до висновку, викладеному у постанові Верховного Суду від 10 січня 2019 року у справі №484/747/17, відсутність реєстрації місця проживання спадкоємця за місцем проживання спадкодавця не може бути доказом того, що він не проживав зі спадкодавцем, адже сама по собі відсутність реєстрації не є абсолютним підтвердженням не проживання спадкоємця зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини, встановлені ч. 3 ст. 1268 ЦК України, підтверджуються іншими належними і допустимими доказами, що були надані позивачем та оцінені судом.
Крім іншого, судом попередньої інстанції допущено й інше неправильне застосування норм процесуального права. Так, вважає, що представлений представником відповідача – адвокатом Філатовою А.В. ордер суперечить вимогам закону, оскільки не заповнені усі обов`язкові рядки, про що заявлялося представником заявника. Зокрема, в ордері відсутні відомості щодо номеру посвідчення адвоката, дату видачі посвідчення та назви органу, який видав посвідчення. На клопотання ОСОБА_2 адвокатом Філатовою А.В. було надано копію ордера на надання правничої допомоги за тим самим серійним номером 1047437, однак від іншої дати – від 07 липня 2022 року з зазначенням іншого номеру договору про надання правничої допомоги. При цьому копія ордера містить вказівку про видачу посвідчення адвоката Національною асоціацією адвокатів України, що не відповідає дійсності. Тобто до копії ордера на надання правничої допомоги внесено недостовірні відомості щодо назви органу, яким видано посвідчення адвоката. Однак суд увагу на зазначені процесуальні порушення не звернув, а копія договору про надання правничої допомоги ОСОБА_2 в судовому засіданні не досліджувалася.
Відзив на апеляційну скаргу відповідачем та її представником не подавався, хоча про таке право їм роз`яснювалося ухвалою Рівненського апеляційного суду від 20 січня 2023 року.
Заслухавши суддю-доповідача, думку осіб, які беруть участь у справі і з'явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи заявника, колегія суддів дійшла висновку про відхилення апеляційної скарги.
Як з`ясовано судом, 20 серпня 2008 року ОСОБА_3 на випадок своєї смерті заповів усе своє майно ОСОБА_2 , про що склав відповідний заповіт, посвідчений державним нотаріусом Гощанської районної державної нотаріальної контори Строкаль В.Д. Заповіт зареєстровано у спадковому реєстрі 20 серпня 2008 року, що підтверджується витягом № 15992622 від того ж числа. 
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_9 помер, що сторонами не заперечується і підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , виданим 17 червня 2009 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Гощанського районного управління юстиції Рівненської області. 
Сторонами також визнається, що місцем проживання ОСОБА_3 на момент смерті був будинок АДРЕСА_1 .
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є рідними сестрами і рідними дочками ОСОБА_3 , що ними не оспорюється.
Після смерті ОСОБА_3 залишилось спадкове майно у виді житлового будинку з надвірними будівлями, що розташований в АДРЕСА_1 , та земельні ділянки, які розміщені на території Гощанської селищної ради Рівненського району Рівненської області. 
З копії паспорта позивача видно, що місце її проживання зареєстровано у буд. АДРЕСА_2 . Ця обставина також визнається сторонами.
Встановлено, що 16 грудня 2009 року Гощанською районною державною нотаріальною конторою за заявою ОСОБА_2 заведено спадкову справу № 574/2009 до майна померлого ОСОБА_3 .
Рішенням Гощанського районного суду Рівненської області від 21 грудня 2011 року у справі №2/697/2011 задоволено позов ОСОБА_2 та визнано за нею право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , а саме на земельну ділянку розміром 0,75 га для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд та для ведення особистого селянського господарства, яка розташована на території Гощанської селищної ради Гощанського району Рівненської області.
12 жовтня 2011 року державним нотаріусом Гощанського районної державної нотарілаьної контори Строкаль В.Д. роз`яснено відповідачу про неможливість видачі за її заявою свідоцтва про право на спадщину після смерті батька ОСОБА_3 , оскільки у неї відсутні правовстановлюючі документи на спадкове нерухоме майно. 
Рішенням Гощанського районного суду Рівненської області від 11 жовтня 2012 року у справі №1703/1533/2012 задоволено позов ОСОБА_2 і визнано за нею право власності за заповітом після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , на житловий будинок з надвірними будівлями, що розташований в АДРЕСА_1 . 
В подальшому рішенням Рівненського апеляційного суду від 15 березня 2017 року скасовано рішення Гощанського районного суду Рівненської від 21 грудня 2011 року у справі №2/697/2011, а позивачу у задоволенні вимог відмовлено.
Рішенням Рівненського апеляційного суду від 23 березня 2017 року скасовано рішення Гощанського районного суду Рівненської від 11 жовтня 2012 року у справі №1703/1533/2012, а ОСОБА_2 у задоволенні позову відмовлено.
Разом з тим рішенням Гощанського районного суду Рівненської області від 07 грудня 2015 року у справі №557/1213/14-ц задоволено позов ОСОБА_1 , визнано незаконним та скасовано Державний акт на право власності на земельну ділянку розміром 0,60 га для ведення особистого селянського господарства серії ЯМ № 3762520, виданий ОСОБА_2 24 квітня 2012 року управлінням Держкомзему у Гощанському районі на підставі рішення Гощанського районного суду від 21 грудня 2011 року, та скасовано його державну реєстрацію. Рішення набрало законної сили.
Рішенням Корецького районного суду Рівненської області від 25 вересня 2019 року у справі №557/311/17 відмовлено ОСОБА_1 у задоволенні позову до ОСОБА_2 про визнання недійним заповіту та визнання права власності на спадкове майно. Рішення набрало законної сили.
Згодом, 23 липня 2020 року, приватний нотаріус Гощанського районного нотаріального округу Рівненської обалсті Строкаль В.Д. роз`яснив ОСОБА_1 , що спадкова справа за її заявою після смерті батька ОСОБА_3 не підлягає відкриттю, адже нею пропущено шестимісячний строк для звернення з відповідною заявою. 
Рішенням Корецького районного суду Рівненської області 31 березня 2021 року у справі № 557/465/20 задоволено позов ОСОБА_1 , визнано недійсними договори дарування від 28.01.2020, якими ОСОБА_2 подарувала своєму синові - ОСОБА_10 житловий будинок з надвірними будівлями, що розташований в АДРЕСА_1 , та земельні ділянки з кадастровими номерами 5621255100:01:003:0486 та 5621255100:01:003:0487, які знаходяться в смт. Гоща Рівненської області, а також скасовано державну реєстрацію цих договорів. Додатковим рішенням у цій же справі від 26 серпня 2021 року припинено право власності ОСОБА_11 на дане майно.
20 жовтня 2021 року на підставі рішення Корецького районного суду Рівненської області у справі № 557/465/20 внесено зміни до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, припинено право власності ОСОБА_11 на об`єкти нерухомого майна, що підтверджується витягами від 26.10.2021 №№ 281313201, 281316518 та 281327192.
13 грудня 2021 року приватний нотаріус Рівненського районного нотаріального округу Скоромна Ю.А. своєю постановою № 197/02-31 відмовила ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на майно, що залишилося після смерті ОСОБА_3 1.) у зв`язку з пропуском строку на прийняття спадщини, 2.) з наявністю спадкоємця за заповітом, 3.) з відсутністю правовстановлюючих документів та 4.) наявністю арешту на нерухоме майно.
Вважаючи, що її суб`єктивні цивільні права на спадщину після смерті батька не визнаються та оспорюються іншим спадкємцем, оскільки на час відкриття спадщини саме позивач проживала разом зі спадкодавцем, а заповіт, складений на користь відповідача, містить численні помилки і внаслідок цього неможливо встановити особи спадкоємця та спадкодавця, у жовтні 2021 року в суд звернулася ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 про встановлення факту постійного проживання спадкоємця зі спадкодавцем на момент смерті.
Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив із відсутності правових та фактичних підстав для задоволення позову, оскільки позивачем не було надано об`єктивних і переконливих доказів на підтвердження факту постійного проживання спадкоємця зі спадкодавцем на момент його смерті. 
В зв`язку з наведеним у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
З такими висновками погоджується і колегія суддів.
Згідно із ст. ст. 29, 1216,1217, 1268, 1296, 1297 ЦК України в редакції, що діяла на час виникнення спору, місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.
Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.
Спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.
Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно.
З роз`яснень, даних Пленумом Верховного Суду України у пункті 23 своєї постанови від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування", вбачається, що якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку з цим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутись в суд з заявою про встановлення факту постійного проживання з спадкодавцем на час відкриття спадщини. А у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.
З пункту 3.22 глави 10 "Видача свідоцтв про право на спадщину" Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, що затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 №296/5 і зареєстрований в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за №282/20595 (з подальшими змінами), в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин, видно, що у разі відсутності у паспорті спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом зі спадкодавцем; реєстраційний запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, та інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем.
Повно і правильно з`ясувавши обставини справи та встановивши, що при вирішенні спірних правовідносин до застосування не підлягають норми матеріального права, на застосуванні яких наполягав позивач, суд першої інстанції обґрунтовано відмовив ОСОБА_1 у позові до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання спадкоємця із спадкодавцем на момент його смерті.
Щодо доводів апеляційної скарги про хибність дослідження доказів у справі, а саме показань свідків ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , то ці докази не є послідовними та детальними, є частково суперечливими і не узгоджуються між собою з приводу обставин постійного проживання ОСОБА_1 зі спадкодавцем на момент його смерті. При цьому зазначені свідчення судом попередньої інстанції було проаналізовано і їм дано обгрунтовану правову оцінку.
Згідно зі ст.ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може грунтуватися на припущеннях.
Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Тому не можна погодитися і з аргументами заявника про незастосування висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 10 січня 2019 року у справі №484/747/17, оскільки спільне проживання спадкоємця зі спадкодавцем передбачає також і ведення ними сумісного побуту та ведення спільного господарства. При цьому відповідних доказів на підтвердження цих обставин позивачем представлено не було.
Так само не заслуговують на увагу й покликання автора апеляційної скарги на незастосування норм матеріального права, які підлягали до застосування, адже спростовуються правильністю висновків суду першої інстанції при вирішенні спірних відносин.
Не можна погодитися і з аргументами заявника про недодержання судом попередньої інстанції інших норм процесуального права.
Так, відповідно до абз. другого ч. 2 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи. Між тим, будь-яких фактів про процесуально-правові порушення, що потягли би помилкове розв`язання цивільно-правового спору, матеріали справи не містять, заявником представлено не було, а апеляційним судом їх не було здобуто.
При цьому відсутні й обставини порушення норм процесуального права, які спонукали би до обов`язкового скасування судового рішення, що передбачено ч. 3 ст. 376 ЦПК України.
Решта посилань автора апеляційної скарги про хибність оскаржуваного рішення колегією суддів також визнаються необгрунтованими, а тому відхиляються.
Згідно із ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Справедливість, добросовісність та розумність відповідно до п. 6 ст. 3 ЦК України є одними із загальних засад цивільного законодавства.
Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абз. десятий п. 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп\2003). Тому в разі задоволення вимог позивача очевидно порушувалися би суб`єктивні цивільні права ОСОБА_2 , що є неприпустимим.
Перегляд судового рішення у суді апеляційної інстанції забезпечує виконання головного завдання appelatio – дати новим судовим розглядом додаткову гарантію справедливості судового рішення, реалізації права на судовий захист. Ця гарантія полягає в тому, що сам факт другого розгляду дозволяє уникнути помилки, що могла виникнути при першому розгляді. Апеляція, по суті, є надання новим судовим розглядом додаткової гарантії справедливості судового рішення, реалізації права на судовий захист. 
Підставою для залишення оскаржуваного рішення без змін відповідно до ст. 375 ЦПК України є додержання судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при його ухваленні.
Керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Гощанського районного суду Рівненської області від 17 жовтня 2022 року – без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.
Якщо в судовому засіданні оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий:                                                         С.В. Хилевич

Судді:                                                                 С.О.Гордійчук

Н.М.Ковальчук

       
Повний текст постанови складено: 14.02.2023