ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 607/2708/23	Головуючий у 1-й інстанції Делікатна Л.В. 	
Провадження № 33/817/147/23 	Доповідач - Ваврів І.З.	
Категорія - 	  	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 березня 2023 р. Суддя Тернопільського апеляційного суду Ваврів І.З. 
з участю: особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 ;
- захисника ОСОБА_1 , адвоката Тришака О.Г. 
розглянувши справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, адвоката Тришака О.Г. на постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 27 лютого 2023 року, 

в с т а н о в и в:

       Постановою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 27 лютого 2023 року ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.130 ч.1 КУпАП і накладено на неї адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 17 000 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік.
       Як визнав суд, 12 лютого 2023 року о 23 год. 23 хв. в с. Великий Глибочок Тернопільського району громадянка ОСОБА_1 керувала транспортним засобом BMW 118D, н.з. НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови. Від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законодавством порядку водій відмовилася, чим порушила вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху. 

       В апеляційній скарзі захисник особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, адвокат Тришак О.Г. вказує, що при винесенні вказаної постанови Тернопільським міськрайонним судом порушено норми матеріального та процесуального права, а також не досліджено усіх істотних обставин, які мають значення для об`єктивного розгляду даної справи.
       Звертає увагу, що матеріали справи не містять будь-яких належних та допустимих доказів, які б свідчили про наявність законних підстав у працівників поліції, за обставин відображених у матеріалах справи, для зупинки транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 , згідно з приписами ст. 35 ЗУ “Про Національну поліцію”.
       Додатково зазначає, що працівники поліції після зупинки транспортного засобу не зазначали ОСОБА_1 про порушення нею комендантської години, як підставу для зупинки, на що послався суддя місцевого суду у оскаржуваній постанові. Проте, із долучених до матеріалів справи відеозаписів проглядається, що підставою для зупинки транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 є порушення нею п. 2.3 ПДР України, а саме була не пристебнута, чим порушила правила користування ремнями пасивної безпеки.
       На переконання сторони захисту, працівники поліції рухаючись позаду автомобіля ОСОБА_1 не могли виявити відсутність пристебнутого ременя безпеки, а його подальша відсутність була зумовлена тим, що остання відстебнула ремінь безпеки вже після зупинки транспортного засобу, про що пояснила працівнику поліції.
       Вказує на те, що оскільки ОСОБА_1 була зупинена поліцейськими незаконно та без належних на те підстав, тому і протокол про адміністративне правопорушення щодо неї є недопустимим доказом.
       Звертає увагу, що поліцейським не було названо ОСОБА_1 жодних ознак алкогольного сп`яніння, на підставі чого вона зобов`язана була пройти у встановленому законом порядку огляд на стан сп`яніння, що відображено у відеозаписі долученого до матеріалів справи. 
       Наведені обставини, на переконання апелянта, спростовують висновок суду про оцінку доказів у їх сукупності, як зазначено у судовому рішенні, та свідчать про відсутність в діях ОСОБА_1 ознак правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.
       Просить скасувати постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 27 лютого 2023 року відносно ОСОБА_1 та закрити провадження у справі.
       
       Заслухавши особу, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 та її захисника адвоката Тришака О.Г., які підтримали подану апеляційну скаргу і, з наведених у ній мотивів просять її задовольнити, скасувати постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 27 лютого 2023 року та закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 ознак адміністративного правопорушення, за яким її визнано винною; дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, приходжу до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити, виходячи з наступного.
       Згідно зі ст.245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративне правопорушення є: всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом. 
       Відповідно до вимог ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають істотне значення для правильного вирішення справи. 
З`ясовуючи ці обставини, суд повинен виходити з положень ст.251 КУпАП, згідно з якою доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. 
Розглядаючи справу про адміністративне правопорушення, суд, з урахуванням вимог ст.252 КУпАП, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю. 
Цих вимог закон суд першої інстанції, розглядаючи матеріали про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , не дотримався.
Як слідує з постанови Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 27 лютого 2023 року, в обґрунтування доведеності вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, суд першої інстанції зазначив наступні докази: протокол про адміністративні правопорушення ААБ №037392 від 12 лютого 2023 р.; акт огляду на стан сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів; свідоцтво про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки №П51 QM 0438 083 22 чинне до 15 червня 2023 р.; декларацію про відповідність вимогам Технічного регламенту щодо медичних виробів газоаналізатора Drager Alcotest та сертифікатом відповідності забезпечення функціонування системи управління якістю під час виробництва медичних виробів; постанову про накладення адміністративного стягнення серії ЕАС №6537381 від 12 лютого 2023 р.; відеозаписи з нагрудної камери працівника поліції та реєстратора службового автомобіля працівників поліції.
Проте, аналіз цих доказів судом апеляційної інстанції, свідчить про недотримання судом першої інстанції положень ст.ст.251, 252 КУпАП, які регламентують загальний порядок оцінки доказів органом, що здійснює розгляд справи про адміністративне правопорушення.
Поклавши ці докази в основу свого висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, суд першої інстанції не врахував, що висновок про наявність чи відсутність в діях особи складу адміністративного правопорушення повинен бути обґрунтований, тобто зроблений на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин та доказів, які підтверджують факт вчинення адміністративного правопорушення.
Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі, встановлення вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами.
Аналіз матеріалів справи дає підстави для висновку, що місцевий суд не дотримався цих приписів закону, оскільки належним чином не дослідив докази вини особи. 
Так, постанова у справі про адміністративне правопорушення повинна відповідати вимогам ст.ст.283, 284 КУпАП.
Системний аналіз вказаних правових норм дає підстави для висновку, що у постанові, якою особа визнана винною у вчиненні правопорушення, необхідно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення та наведено мотиви прийняття таких доказів судом.
       Окрім того, протокол про адміністративне правопорушення, без його належного правового аналізу, не може бути визнаний належними доказами по справі в розумінні статті 251 КУпАП, оскільки за своєю правовою природою він не є самостійними беззаперечним доказом, а обставини викладені в ньому повинні бути перевірені за допомогою інших доказів, які б підтверджували вину особи, яка притягується до адміністративної відповідальності і не викликали сумніви у суду. 
Як слідує з протоколу про адміністративне правопорушення серії ААБ №037392 від 12 лютого 2023 р., який був предметом розгляду суду першої інстанції, 12 лютого 2023 року о 23 год. 23 хв. в с. Великий Глибочок Тернопільського району громадянка ОСОБА_1 керувала транспортним засобом BMW 118D, н.з. НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови. Від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законодавством порядку водій відмовилася, чим порушила вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху. 
Статтею 14 Закону України “Про дорожній рух” від 30 червня 1993 р. №3353-ХІІ передбачено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.
На вимогу поліцейського відповідно до п. 2.4 цих Правил водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил.
В свою чергу дії поліцейських повинні відповідати вимогам закону.
При цьому статтею 35 Закону України “Про Національну поліцію” передбачено вичерпний перелік підстав, за яких поліцейський може зупиняти транспортні засоби. Даний перелік, зокрема, передбачає: 1) якщо водій порушив Правила дорожнього руху; 2) якщо є очевидні ознаки, що свідчать про технічну несправність транспортного засобу; 3) якщо є інформація, що свідчить про причетність водія або пасажирів транспортного засобу до вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, або якщо є інформація, що свідчить про те, що транспортний засіб чи вантаж можуть бути об`єктом чи знаряддям учинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення; 4) якщо транспортний засіб перебуває в розшуку; 5) якщо необхідно здійснити опитування водія чи пасажирів про обставини вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, свідками якого вони є або могли бути; 6) якщо необхідно залучити водія транспортного засобу до надання допомоги іншим учасникам дорожнього руху або поліцейським або як свідка під час оформлення протоколів про адміністративні правопорушення чи матеріалів дорожньо-транспортних пригод; 7) якщо уповноважений орган державної влади прийняв рішення про обмеження чи заборону руху; 8) якщо спосіб закріплення вантажу на транспортному засобі створює небезпеку для інших учасників дорожнього руху; 9) порушення порядку визначення і використання на транспортному засобі спеціальних світлових або звукових сигнальних пристроїв; 10) якщо зупинка транспортного засобу, який зареєстрований в іншій країні, здійснюється з метою виявлення його передачі у володіння, користування або розпорядження особам, які не ввозили такий транспортний засіб на митну територію України або не поміщували в митний режим транзиту.
Однак, будь-яких даних, які б свідчили про необхідність зупинки транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 , із зазначених вище підстав в матеріалах справи немає.
Зокрема, з матеріалів справи вбачається, що відносно ОСОБА_1 виносилась постанова серії ЕАС №6537381 від 12.02.2023 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, з якої вбачається, що 12.02.2023 о 23 год. 52 хв. водій ОСОБА_1 у с. Велики Глибочок по вул. Центральній, керувала транспортним засобом обладнаним засобами пасивної безпеки та був не пристебнутий ременем безпеки, чим порушив вимоги п. п. 2.3 в) ПДР України, за що передбачена відповідальність за ч. 5 ст. 121 КУпАП.
Проте, спростовуючи доводи сторони захисту щодо незаконної зупинки транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 , місцевий суд дійшов до висновку, що у поліцейських були законні підстави для зупинки останньої, оскільки діяла комендантської години.
З таким висновком суддя апеляційного суду не погоджується і вважає слушними доводи апеляційної скарги в частині того, що висновок місцевого суду про законність зупинки транспортного засобу, яким керувала ОСОБА_1 , є хибними, адже порушення ПДР, що ставилось у провину останньому, було виявлено працівниками поліції вже після зупинки транспортного засобу, про що свідчить копія постанови серії ЕАС №6537381 від 12.02.2023 та фрагменти відеозаписів, долучені до матеріалів справи.
       З переглянтух в порядку підготовки до апеляційного розгляду відеозаписів з нагрудних камер поліцейських, які містяться в матеріалах справи, вбачається, що працівники поліції після зупинки транспортного засобу навели причину зупинки транспортного засобу, яким керувала ОСОБА_1 , а саме те, що остання не була пристебнута ременем пасивної безпеки. 
       На переконання судді апеляційного суду є слушними доводи захисника, що працівники поліції рухаючись позаду автомобіля ОСОБА_1 не могли виявити відсутність пристебнутого ременя безпеки.
       Дані обставини підтверджуються фрагментом відеозапису (0000000_00000020230212233844_0005.MP4), з якого вбачається, що працівники поліції рухаючись позаду транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 , в темну пору доби, використовуючи спеціальні світлові сигнали, здійснили зупинку транспортного засобу BMW 118D, н. з. НОМЕР_1 .
       Жодних інших підстав, про які зазначив суд першої інстанції, працівники поліції ОСОБА_1 не повідомляли.
       Інших доказів правомірності дій працівників поліції, які містяться у вичерпному переліку підстав, за яких поліцейський може зупиняти транспортні засоби, матеріали справи не містять.
       Положенням ч. 2 ст. 251 КУпАП передбачено, що обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративне правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.
       Тобто працівниками поліції належним чином не задокументовано та не доведено належними і допустимими доказами факту порушення ОСОБА_1 ПДР України, які б могли слугувати саме причиною зупинки автомобіля відповідно до вимог ч. 1 ст. 35 Закону України “Про Національну поліцію”, яким керувала остання.
       Відповідно до широкого розуміння доктрини “плодів отруєного дерева”, будь-яке винне порушення поліцейськими конституційних прав громадян, що навіть має не безпосередній, а лише опосередкований зв`язок із самим процесом виявлення, вилучення і фіксації доказів, тягне втрату останніми юридичної сили. Тобто, це означає безумовну недопустимість доказів при будь-якому порушенні встановленого порядку збирання доказів незалежно від характеру і ступеня.
       У вузькому сенсі доктрина “плодів отруєного дерева” зводиться до заборони використання даних, отриманих на підставі або з використанням доказів визнаних недопустимими.
       Оскільки ОСОБА_1 була зупинена поліцейськими без належних на те підстав, протокол про адміністративне правопорушення серії ААБ №037392 від 12 лютого 2023 року, складений поліцейським Крамаром В. за ч. 1 ст. 130 КУпАП відносно ОСОБА_1 , є недопустимим доказом.
       
       Крім цього, є обґрунтованими доводи апеляційної скарги, що поліцейським не було названо ОСОБА_1 жодних ознак алкогольного сп`яніння, як підстави для проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння.
       Порядок проходження огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, визначений ст. 266 КУпАП та передбачений затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 1103 від 17 грудня 2008 року «Порядком направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду» (далі - Порядок направлення та огляду № 1103 від 17.12.2008 року) та регулюється Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоров`я України 09 листопада 2015 року № 1452/735 (далі - Інструкція № 1452/735 від 9 листопада 2015 року) і Інструкцією з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, які зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої Наказом МВС України № 1395 від 07 листопада 2015 року (далі — Інструкція № 1395 від 07 листопада 2015 року).
       Відповідно до п. 2 розділу I Інструкції № 1452/735 від 9 листопада 2015 року огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України (далі – поліцейський) є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану. 
       Аналогічна норма наведена і у п. 1 розділу Х Інструкції № 1395 від 07 листопада 2015 року, у якій вказано, що водії, стосовно яких у поліцейських є достатні підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами та огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.
       Згідно п. 3 Інструкції № 1452/735 від 9 листопада 2015 року ознаками алкогольного сп`яніння є: запах алкоголю з порожнини рота; порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці.
При цьому, як вбачається з відеозапису із нагрудних камер поліцейських, працівники поліції після зупинки транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 , запропонували останній пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння, не вказавши дані ознаки сп`яніння, які зазначені в п. 3 Інструкції. 
Відповідно до ч. 5 ст. 266 КУпАП огляд особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним. 

Таким чином, обмежившись вказівкою на протокол про адміністративне правопорушення, без його правового аналізу і юридичної оцінки, а також на інші матеріали справи, без їх дослідження та оцінки в порядку ст.252 КУпАП, суд першої інстанції не забезпечив вимог закону щодо всебічності, повноти і об`єктивності з`ясування обставин справи, оскільки не обґрунтував належним чином своїх висновків щодо доведеності вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення. 

З урахуванням наведеного, вважаю, що висновки суду першої інстанції, в силу неповноти проведеного судового розгляду, містять істотні суперечності щодо наявності в діях ОСОБА_1 ознак адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, за якою її Тернопільським міськрайонним судом притягнуто до адміністративної відповідальності.
За змістом ст.62 Конституції України обвинувачення особі не може ґрунтуватися на припущеннях, а всі сумніви щодо доведеності вини особи повинні тлумачитись на її користь.
Відповідно до ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. 
Враховуючи, що у матеріалах справи відсутні достатні докази, які б беззаперечно свідчили про вчинення ОСОБА_1 дій, вказаних у протоколі про адміністративне правопорушення, який розглядався судом першої інстанції, апеляційний суд приходить до висновку про відсутність в її діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, а відтак провадження по справі відносно неї підлягає закриттю на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП.

Керуючись ст.294 КУпАП, — 

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу захисника особи, відносно якої складено протокол про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 , адвоката Тришака О.Г. — задовольнити.
Постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 27 лютого 2023 року, якою ОСОБА_1 визнано винуватою у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП — скасувати та закрити провадження в справі на підставі п. 1 ст.247 КУпАП за відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає. 

Суддя