Постанова
Іменем України
 
Єдиний унікальний номер справи 757/11882/16-ц	 	
Номер провадження  22-ц/824/6958/2021	
Головуючий у суді першої інстанції  Т.В. Остапчук	
Доповідач у суді апеляційної інстанції Л.Д. Поливач	
06 січня 2023 року                                                                                           місто Київ
Номер справи 372/2116/22
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ Поливач Л. Д. (суддя - доповідач),  Стрижеуса А. М., Шкоріної О. І., 
 
сторони: 
 
позивач                      Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»
відповідач                 ОСОБА_1 
 
розглянув у приміщенні Київського апеляційного суду в порядку письмового провадження (без повідомлення учасників справи (їх представників) апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на ухвалу Обухівського районного суду Київської області від 27 вересня 2022 року, постановлену у складі судді Кравченка М.В. в приміщенні Обухівського районного суду Київської області, 
 
у с т а н о в и в :
 
Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі - заявник, АТ КБ «ПриватБанк») у серпні 2022 року звернулося до Обухівського районного суду Київської області з позовом до ОСОБА_1 про стягнення боргу кредитором спадкодавця.
Ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 27 вересня 2022 року вказану позовну заяву АТ КБ «ПриватБанк» визнано неподаною та повернуто позивачу. 
Дана ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що позивачем не було усунуто недоліки позовної заяви, зазначені в ухвалі суду від 05 серпня 2022 року, а саме не надано оригіналу документу, що підтверджує сплату судового збору, а також не надано засвідчені належним чином копії документів, які додані до позовної заяви, та не надано доказів направлення їх копій іншим учасникам справи.
 Не погодившись з вказаною ухвалою суду, АТ КБ «ПриватБанк» подало апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на порушення місцевим судом норм процесуального права при поверненні позовної заяви, просило оскаржувану ухвалу скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги заявник вказував, що суд першої інстанції безпідставно уважав, що позивачем не було у встановлений законом строк усунуто недоліки позовної заяви, так як 29 серпня 2022 року заявник направив на поштову адресу місцевого суду відповідну заяву про усунення недоліків разом із доданими засвідченими копіями документів. Окрім того, суд дійшов передчасного висновку про повернення позовної заяви АТ КБ «ПриватБанк» з підстав ненаданням ним оригіналу платіжного документу, що підтверджує сплату судового збору. Вказав, що дійшовши таких помилкових висновків, суд не врахував положення Закону України «Про судовий збір», якими передбачена можливість здійснення сплати судового збору через онлайн-системи або інтернет-банкінг тощо, а також не врахував правову позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену у постанові від 28 лютого 2018 року по справі №800/473/17. При цьому, вважаючи, що надане позивачем платіжне доручення не підтверджує належним чином здійснену сплату ним судового збору за подання до суду позовної заяви, місцевий суд не виконав свій обов`язок з перевірки зарахування відповідної суми судового збору до спеціального фонду державного бюджету. 
Також, у поданій апеляційній скарзі заявник послався на безпідставність висновків суду щодо ненадання ним у відповідності до вимог статтей 175, 177 Цивільного процесуального кодексу України оригіналів або засвідчених копій документів, які додаються до позовної заяви, оскільки сама по собі відсутність у позовній заяві посилання на відповідні обставини, чи недодання доказів на підтвердження позовних вимог, чи надання доказів неналежної якості не перешкоджає розгляду справи, так як може бути підставою для відмови у задоволенні позовних вимог, а не для визнання позовної заяви неподаною.
У зв`язку із наведеним заявник просив апеляційний суд скасувати ухвалу  Обухівського районного суду Київської області від 27 вересня 2022 року та направити справу до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження.
Відповідач своїм правом на подачу відзиву на апеляційну скаргу не скористалась.
У відповідності до вимог пункту 13 статті 7, пункту 6 частини першої статті 353, частини другої статті 369 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) розгляд апеляційної скарги здійснюється апеляційним судом у письмовому провадженні, без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання, оскільки апеляційні скарги на ухвали про повернення заяви позивачеві (заявникові) розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість ухвали суду в межах апеляційного оскарження, суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
Так, постановляючи ухвалу у даній справі, суд першої інстанції вказав, що позивачем у встановлений судом строк не було виконано вимоги ухвали суду від 05 серпня 2022 року про залишення його позовної заяви без руху. А саме, всупереч вимог процесуального законодавства позивачем не було додано до позовної заяви оригіналу документа, що підтверджує сплату судового збору, а поданий аркуш із текстом платіжного доручення суд не вважав офіційним документом або ж його належним чином завіреною копією, оскільки містив підпис невідомої особи та не містив ідентифікуючих даних цієї особи (посада, ПІБ) та печатки. При цьому позивачем не було додано до позовної заяви оригіналів письмових доказів, окрім розрахунку заборгованості, а копії письмових доказів у встановленому законом порядку засвідчені були лише частково, також було відсутнє підтвердження надсилання (надання) їх копій іншим учасникам справи.
Однак, вивчивши доводи апеляційної скарги та переглянувши в апеляційному порядку ухвалу Обухівського районного суду Київської області від 27 вересня 2022 року,  колегія суддів не може погодитися з такими висновками місцевого суду, оскільки вказана ухвала постановлена з порушенням змісту норм ЦПК України та не відповідає завданню цивільного судочинства з огляду на наступне.
У відповідності до положень частини першої статті 2 ЦПК  України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно до положень статтей 55, 124 Конституції України та статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, визначеному ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизначених або оспорюванних прав, свобод чи інтересів. 
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).
Так, частиною першою статті 185 ЦПК України передбачено, що суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.
Відповідно до вимог частини другої статті 185 ЦПК України в ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави несплати судового збору у встановленому законом розмірі, суд в такій ухвалі повинен зазначити точну суму судового збору, яку необхідно сплатити (доплатити).
З матеріалів справи убачається, що ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 05 вересня 2022 року подану у цій справі позовну заяву АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення боргу залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків. В ухвалі зазначено, що до позовної заяви не було додано оригіналу документа, що підтверджує сплату судового збору, а поданий аркуш із текстом платіжного доручення суд не вважав офіційним документом або ж його належним чином завіреною копією, оскільки містить підпис невідомої особи, однак не містить ідентифікуючих даних цієї особи (посада, ПІБ) та печатки. Також, суд в своїй ухвалі вказав, що оригінали письмових доказів позивачем до позовної заяви не додавались, а копії письмових доказів у встановленому законом порядку були засвідчені лише частково, як і було відсутнє підтвердження надсилання (надання) їх копій іншим учасникам справи.
Оскаржуваною ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 27 вересня 2022 року вказану позовну заяву АТ КБ «ПриватБанк» визнано неподаною та повернуто позивачу у зв`язку з неусуненням ним недоліків.
Так, частиною четвертою статті 177 ЦПК України визначено, що до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановленому порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.
Згідно з частиною першою статті 6 Закону України «Про судовий збір» судовий збір перераховується у безготівковій або готівковій формі, у тому числі з використанням електронного платіжного засобу або за допомогою платіжних пристроїв, в тому числі з використанням платіжних систем через мережу Інтернет у режимі реального часу.
Згідно роз`яснення, що містяться в пункті 26 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 року №10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», законодавством не встановлено спеціальних вимог до оформлення платіжних документів, на підставі яких перераховуються суми судового збору. Таке перерахування здійснюється за загальними правилами згідно з вимогами Закону України від 05квітня 2001 року №2346-III «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» і відповідних нормативно-правових актів Національного банку України.
Частинами першою, другою статті 9 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що судовий збір сплачується за місцем розгляду справи та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України.
Суд перед відкриттям (порушенням) провадження у справі, прийняттям до розгляду заяв (скарг) перевіряє зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України.
У зв`язку із цим суд повинен перевірити, щоб платіжне доручення на безготівкове перерахування судового збору, квитанція установи банку про прийняття платежу готівкою, що додаються до позовної заяви (заяви, скарги), містили відомості про те, за яку саме позовну заяву (заяву, скаргу, дію) сплачується судовий збір. При цьому, наприклад, платіжне доручення повинно бути підписано відповідальним виконавцем банку і скріплено печаткою установи банку з відміткою про дату надходження та дату виконання платіжного доручення (пункт 2.14 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 21січня 2004 року N22 (зі змінами)).
Оскільки законодавством не встановлено певного порядку проставлення на розрахункових документах на переказ коштів відмітки про зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України, суди, виконуючи наведені вище вимоги закону, повинні перевіряти таке зарахування, використовуючи способи, передбачені Цивільним процесуальним кодексом України, зокрема в разі необхідності отримувати таку інформацію з Державної казначейської служби України, що забезпечує казначейське обслуговування цього фонду.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 лютого 2018 року у справі №800/473/17 викладено правовий висновок щодо відсутності у заявника обов`язку надавати суду оригінал квитанції про сплату судового збору, оскільки суд самостійно повинен перевіряти зарахування відповідної суми судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України.
Убачається, що позивачем при поданні до суду позовної заяви у цій справі було надано суду платіжне доручення №ІНВ96В3TAL від 16 березня 2022 року про сплату судового збору за подання до Обухівського районного суду Київської області позовної заяви до ОСОБА_1 в сумі 2481 грн. Вказане платіжне доручення містять відповідні реквізити щодо перерахунку коштів із зазначенням призначення платежу за подання позову у цій справі, та на відповідні реквізити суду першої інстанції. Сума за платіжним дорученням відповідає розміру суми судового збору, якій підлягав сплаті за подання вказаного позову.
Проте, повертаючи позовну заяву АТ КБ «ПриватБанк» у цій справі та дійшовши висновку про ненадання позивачем належного оригіналу документу, що підтверджує сплату судового збору за подання позовної заяви, суд першої інстанції не перевірив зарахування вказаних коштів до спеціального фонду Державного бюджету України, у зв`язку із чим вдався до надмірного формалізму, передчасно вваживши, що позивачем при подачі позову не було виконано вимог частини четвертої статті 177 ЦПК України.
Що стосується висновків суду першої інстанції про повернення поданої АТ КБ «ПриватБанк» позовної заяви з підстав неусунення ним недоліків в частині ненадання суду оригіналів письмових доказів або ж засвідчених належним чином їх копій, то колегія суддів звертає увагу на таке.
За змістом положень пункту 8 частини третьої статті 175 ЦПК України позовна заява повинна містити: перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви; зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності); зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви.
Відповідно до вимог частини першої статті 177 ЦПК України позивач повинен додати до позовної заяви її копії та копії всіх документів, що додаються до неї, відповідно до кількості відповідачів і третіх осіб.
Так частинами другою, четвертою статті 95 ЦПК України визначено, що письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього.
Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством.
Згідно з частиною п`ятою статті 95 ЦПК України учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який знаходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення.
Якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу. Якщо оригінал письмового доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги (частина шоста статті 95 ЦПК України).
Проте, положення статтей 175 і 177 ЦПК України не містять вимоги до позовної заяви щодо надання копій документів, засвідчених належним чином у відповідності до вимог частини п`ятої статті 95 ЦПК України та відповідно неусунення вказаних недоліків не може бути підставою для повернення позовної заяви.
Апеляційний суд вважає за доцільне звернути увагу на те, що виходячи з вимог процесуального закону, оцінка наданих позивачем доказів у справі, в тому числі з підстав їх належності, допустимості і достовірності проводиться судом саме за результами розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження у справі.
Апеляційний суд також враховує, що визначення обставин справи, які підлягають встановленню, та зібрання відповідних доказів є завданням підготовчого провадження (пункт 3 частини першої статті 189 ЦПК України).
Згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод державою гарантовано, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Європейський суд з прав людини при розгляді справ виходить із того, що, реалізуючи положення Конвенції необхідно уникати занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним. Надмірний формалізм при вирішені питання щодо прийняття позовної заяви або скарги - є порушенням права на справедливий судовий захист.
Зокрема, у рішенні від 04 грудня 1995 року у справі «Беллет проти Франції» ЄСПЛ зазначив, що ст. 6 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданих національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.
У рішенні від 13 січня 2000 року у справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії» та у рішенні від 28 жовтня 1998 року у справі «Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії» ЄСПЛ вказав, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права доступу до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнано порушенням п. 1 ст. 6 Конвенції.
Як свідчить позиція Суду у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.
Аналізуючи фактичні обставини справи, вимоги процесуального права, колегія суддів вважає, що підстави для повернення позовної заяви у цій справі були відсутні, доводи апеляційної скарги є обґрунтованими, суд першої інстанції дійшов передчасного висновку про повернення заявнику позовної заяви з підстав, передбачених статтею 185 ЦПК України.
Окрім того, колегія суддів звертає увагу місцевого суду щодо необхідності під час вирішення питання про відкриття провадження у справі перевірити викладені заявником в апеляційній скарзі обставини щодо направлення позивачем на виконання вимог ухвали суду від 05 серпня 2022 року засвідчених копій документів, які додавались до позовної заяви (номер накладної направлення служби доставки №0046300265805430 від 29 серпня 2022 року). 
Згідно з вимогами статті 379 ЦПК України, підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.
На підставі вищезазначеного, колегія суддів дійшла висновку про те, що ухвала суду підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 369, п.6 ч.1 ст.374, п.4 ч.1 ст.379, ст.ст.381-384 ЦПК України, суд -
 
п о с т а н о в и в :
 
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити.
Ухвалу Обухівського районного суду Київської області від 27 вересня 2022 року скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для  продовження розгляду.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.
Повна постанова складена 06 січня 2023 року.

Судді:
                                                                                                    Л. Д. Поливач

                                                                                                    А. М. Стрижеус

                                                                                                    О. І. Шкоріна