ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2023 р. 	Справа № 520/23270/21	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Курило Л.В.,
Суддів: Рєзнікової С.С. ,  Бегунца А.О. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Держпраці у Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 24.01.2022, головуючий суддя І інстанції: Бадюков Ю.В., майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, повний текст складено 24.01.22  по справі № 520/23270/21
за позовом              Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1  
до              Головного управління Держпраці у Харківській області                      
про визнання протиправною та скасування постанови,
ВСТАНОВИВ:
Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі – позивачка, ФОП ОСОБА_1 ) звернулася до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Держпраці у Харківській області (далі – відповідач, ГУ Держпраці у Харківській області), у якому просила суд:
- визнати протиправною та скасувати постанову про накладення штрафу за порушення законодавства про працю та зайнятість населення №ХК29291/1185/НД/НП/СПТД/ФС від 08.09.2021.
В обґрунтування позову зазначила, що на підставі проведеного інспекційного відвідування складено Акт про неможливість проведення заходу державного контролю №ХК29291/1185/НД`НП від 12.08.2021 року. На підставі Акту про неможливість проведення заходу державного контролю №ХК29291/1185/НД/НП від 12.08.2021 року, складено оскаржувану Постанову про накладення штрафу за порушення законодавства про працю та зайнятість населення №ХК29291/1185/НД/НП/СПТД/ФС від 08.09.2021 року, яку позивачка вважає протиправною та просить скасувати, оскільки  вона не вчиняла перешкод під час інспекційного відвідування, а документи, що вимагались посадовими особами ГУ Держпраці нею подані засобами поштового зв`язку у встановлені відповідачем терміни.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду позовні вимоги ФОП ОСОБА_1 задоволено.
Визнано протиправною та скасовано постанову про накладення штрафу за порушення законодавства про працю та зайнятість населення №ХК29291/1185/НД/НП/СПТД/ФС від 08.09.2021 року.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Головне управління Держпраці у Харківській області подало апеляційну скаргу, в якій зазначає, що рішення Харківського окружного адміністративного суду є безпідставним, необґрунтованим та таким, що прийняте з грубим порушенням процесуальних та матеріальних норм права.
В обгрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що  направлення на проведення заходу державного контролю у формі інспекційного відвідування від 30.07.2021 №02.03-03/1149 та вимогу про надання документів від 11.08.2021 №ХК29279/1185/НД було вручено ФОП ОСОБА_1 11.08.2021 року під підпис, якою було встановлено строк надання документів до 14 год. 00 хв. 12.08.2021 року. Позивачка проігнорувала вимогу інспектора в частині надання документів в строк до 14 год. 00 хв. 12.08.2021 року та відправила  їх поштовим відправленням 12.08.2021 року о 13 год. 07 хв. Оскільки, інспекційне відвідування не може проводитись більше 10 робочих днів та документи не були надані в зазначений строк, а факт їх отримання після проведення інспекційного відвідування не може створювати таких юридичних наслідків як «в межах строку проведення інспекційного відвідування», та є перевищенням строків проведення заходу державного контролю, тому позивачкою не було виконано вимогу посадової особи Головного управління Держпраці у Харківській області. Зазначене вище, є створенням перешкод у проведенні перевірки, у зв`язку з чим було складено акт про неможливість проведення заходу державного контролю від 12.08.2021 року №ХК29291/1185/НД/НП. Відповідно до пункту 2 Порядку № 509 однією з підстав для накладення штрафів є акт про неможливість проведення інспекційного відвідування/невиїзного інспектування. На виконання вимог пункту 3 Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженого постановою Кабінетів Міністрів України від 17.07.2013 №509 позивачку було повідомлено, що 25.08.2021 р. уповноваженою посадовою особою Головного управління Держпраці у Харківській області отримано акт про неможливість проведення заходу державного контролю від 12.08.2021 №ХК29291/1185/НД/НП ФОП ОСОБА_1 , що є підставою для розгляду справи про накладення штрафу відповідно до ст.265 КЗпП України у строки, визначені Порядком №509. Також вказує, що під час розгляду справи були враховані надані позивачкою зауваження/заперечення на Акт про неможливість проведення заходу державного контролю №ХК29291/1185/НД/НП від 12.08.2021 року, про що було надано вмотивовану відповідь.
Позивачка надала відзив на апеляційну скаргу у якому заперечувала проти вимог апеляційної скарги та просила залишити без змін рішення суду першої інстанції.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, відзив на апеляційну скаргу, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга  підлягає частковому задоволенню, з таких підстав.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що посадовими особами Головного управління Держпраці у Харківській області на підставі наказу від 30.07.2021 №903 та направлення на проведення заходу державного контролю у формі інспекційного відвідування від 30.07.2021 №02.03-03/1149 інспекторами праці було здійснено вихід за місцем здійснення діяльності ФО-П ОСОБА_1 в закладі громадського харчування « ІНФОРМАЦІЯ_1 », що розташований за адресою: АДРЕСА_1 . 
Направлення на проведення заходу державного контролю у формі інспекційного відвідування від 30.07.2021 №02.03-03/1149 та вимогу про надання документів від 11.08.2021 №ХК29279/1185/НД було вручено ФОП ОСОБА_1 11.08.2021 під підпис. Вимогою про надання документів встановлено строк для надання документів до 14 год. 00 хв. 12.08.2021 року.
Позивачка виконала вимогу про надання документів в строк до 14 год. 00 хв. 12.08.2021 року шляхом направлення їх поштовим відправленням 12.08.2021 року о 13 год. 07 хв., що не заперечується учасниками справи.
12.08.2021 року посадовими особами ГУ Держпраці складено акт про неможливість проведення заходу державного контролю від 12.08.2021 року №ХК29291/1185/НД/НП.
На підставі акта про неможливість проведення заходу державного контролю від 12.08.2021 року №ХК29291/1185/НП ФО-П ОСОБА_1 начальником Головного управління Держпраці у Харківській області  винесено постанову про накладення штрафу за порушення законодавства про працю та зайнятість населення від 08.09.2021 року №ХК29291/1185/НД/НП/СПТД/ФС у розмірі 96000 грн.
Не погодившись з вказаною постановою, позивачка звернулась до суду з цим позовом.
Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не надано доказів письмового повідомлення позивачки про дату одержання акта про неможливість проведення інспекційного відвідування/невиїзного інспектування, а також  доказів направлення позивачці повідомлення щодо розгляду справи про накладення штрафу, так само як і доказів її ухиляння від одержання повідомлення або ж вчинення інших недобросовісних дій, які свідчать про намагання уникнути участі в засіданні. 
Надаючи правову оцінку вказаним обставинам колегія суддів зазначає таке.
Відповідно до статті 43 Конституції України держава створює умови для здійснення громадянами права на працю. Нагляд і контроль за додержанням законодавства про працю є важливими способами захисту трудових прав працівників, гарантією забезпечення законності в трудових відносинах.
Згідно з частиною 1 статті 259 КЗпП України державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Пунктом 1 Положення про Державну службу України з питань праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №96 від 11.02.2015 встановлено, що Державна служба України з питань праці (Держпраці) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, і який реалізує державну політику у сферах промислової безпеки, охорони праці, гігієни праці, здійснення державного гірничого нагляду, а також з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення, загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, на випадок безробіття (далі загальнообов`язкове державне соціальне страхування) в частині призначення, нарахування та виплати допомоги, компенсацій, надання соціальних послуг та інших видів матеріального забезпечення з метою дотримання прав і гарантій застрахованих осіб.
Згідно з підпунктом 6 пункту 4 зазначеного Положення, Держпраці відповідно до покладених на неї завдань здійснює державний контроль за дотриманням законодавства про працю юридичними особами, у тому числі їх структурними та відокремленими підрозділами, які не є юридичними особами, та фізичними особами, які використовують найману працю.
Пунктом 7 цього Положення передбачено, що Держпраці здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи. На утворені територіальні органи Держпраці може покладати виконання завдань за міжрегіональним принципом.
Порядок здійснення державного нагляду за додержанням законодавства про працю затверджений постановою Кабінету Міністрів України №295 від 26.04.2017.
Пунктом 2 вказаного Порядку встановлено, що державний контроль за додержанням законодавства про працю здійснюється у формі проведення інспекційних відвідувань та невиїзних інспектувань інспекторами праці: Держпраці та її територіальних органів; виконавчих органів міських рад міст обласного значення та сільських, селищних, міських рад об`єднаних територіальних громад (з питань своєчасної та у повному обсязі оплати праці, додержання мінімальних гарантій в оплаті праці, оформлення трудових відносин).
Згідно з пунктом 11 цього Порядку інспектори праці за наявності службового посвідчення безперешкодно, без попереднього повідомлення мають право: 1) під час проведення інспекційних відвідувань з питань виявлення неоформлених трудових відносин за наявності підстав, визначених пунктом 5 цього Порядку, самостійно і в будь-яку годину доби з урахуванням вимог законодавства про охорону праці проходити до будь-яких виробничих, службових, адміністративних приміщень об`єкта відвідування, в яких використовується наймана праця; 2) ознайомлюватися з будь-якими книгами, реєстрами та документами, ведення яких передбачено законодавством про працю, що містять інформацію/відомості з питань, які є предметом інспекційного відвідування, невиїзного інспектування, з метою перевірки їх відповідності нормам законодавства та отримувати завірені об`єктом відвідування їх копії або витяги; 3) наодинці або у присутності свідків ставити керівнику та/або працівникам об`єкта відвідування запитання, що стосуються законодавства про працю, отримувати із зазначених питань усні та/або письмові пояснення; 4) за наявності ознак кримінального правопорушення та/або створення загрози безпеці інспектора праці залучати працівників правоохоронних органів; 5) на надання робочого місця з можливістю ведення конфіденційної розмови з працівниками щодо предмета інспекційного відвідування; 6) фіксувати проведення інспекційного відвідування з питань виявлення неоформлених трудових відносин засобами аудіо-, фото- та відеотехніки; 7) отримувати від державних органів інформацію, необхідну для проведення інспекційного відвідування, невиїзного інспектування.
Пунктами 19, 20 зазначеного Порядку передбачено, що за результатами інспекційного відвідування або невиїзного інспектування складаються акт і у разі виявлення порушень законодавства про працю припис про їх усунення. Акт складається в останній день інспекційного відвідування або невиїзного інспектування у двох примірниках, які підписуються інспектором праці, що його проводив, та керівником об`єкта відвідування або його уповноваженим представником.
У свою чергу, Кодекс законів про працю України регулює трудові відносини всіх працівників, сприяючи зростанню продуктивності праці, поліпшенню якості роботи, підвищенню ефективності суспільного виробництва і піднесенню на цій основі матеріального і культурного рівня життя трудящих, зміцненню трудової дисципліни і поступовому перетворенню праці на благо суспільства в першу життєву потребу кожної працездатної людини. Законодавство про працю встановлює високий рівень умов праці, всемірну охорону трудових прав працівників.
Відповідно до частини першої статті 259 Кодексу законів про працю України, державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Порядок здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю затверджено Постановою КМУ від 26.04.2017 №295 “Деякі питання реалізації статті 259 Кодексу законів про працю України та статті 34 Закону України “Про місцеве самоврядування в Україні”.
Відповідно до п. 2 Порядку №295 державний контроль за додержанням законодавства про працю здійснюється у формі проведення інспекційних відвідувань або невиїзних інспектувань інспекторами праці Держпраці та її територіальних органів.
Відповідно до частини 4 статті 2 Закону України від 05 квітня 2007 року №877-ІV “Про основні засади здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності” заходи контролю здійснюються органами державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю та зайнятість населення у встановленому цим Законом порядку з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідних сферах та міжнародними договорами, зокрема Законом України від 8 вересня 2004 року №1985-ІV “Про ратифікацію Конвенції Міжнародної організації праці №81 1947 року про інспекцію праці у промисловості й торгівлі” та Законом України від 08.09.2004 №1986 “Про ратифікацію Конвенції Міжнародної організації праці №129 1969 року про інспекцію праці в сільському господарстві”.
Згідно з частиною 5 статті 2 Закону №877 такий державний нагляд (контроль) здійснюється у встановленому цим Законом порядку з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідній сфері та міжнародними договорами, із забезпеченням дотримання вимог статті 1, статті 3, частин першої, четвертої, шостої - восьмої, абзацу другого частини десятої, частин тринадцятої та чотирнадцятої статті 4, частин першої - четвертої статті 5, частини третьої статті 6, частин першої - четвертої та шостої статті 1, статей 9, 10, 19, 20, 21, частини третьої статті 22 цього Закону.
Так, Закон №877 містить вичерпний перелік норм дотримання яких зобов`язані забезпечити Держпраці та його територіальні органи при здійсненні державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю та зайнятість населення.
Правова позиція, щодо розмежування дії норм Закону №877 та Порядку №295, знайшла своє відображення в рішенні Касаційного адміністративного суду в складі Верховного суду від 22.03.2018 по справі № 697/2073/17.
Колегія суддів зазначає, що загальні правила застосування відповідальності до суб`єкта господарювання встановлені частиною 1 ст. 265 КЗпП України, згідно з якою посадові особи органів державної влади та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, несуть відповідальність згідно з чинним законодавством у випадку, якщо вони винні у порушенні законодавства про працю. Вина є одним з елементів суб`єктивної сторони будь-якого правопорушення, а тому юридична відповідальність за загальним правилом можлива лише при винному вчиненні забороненого діяння.
Як передбачено положеннями абз. 6 ч. 2 ст. 265 Кодексу законів про працю, юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі недопущення до проведення перевірки з питань додержання законодавства про працю, створення перешкод у її проведенні - у трикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення.
Відповідальність згідно з абз. 6 ч. 2 ст.265 КЗпП України настає у випадку встановлення складу наступних правопорушень: недопущення до проведення перевірки з питань додержання законодавства про працю, та створення перешкод у її проведенні.
Також, згідно з положеннями п. 6-8 “Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення”, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 509 від 17.07.2013р., про розгляд справи уповноважені посадові особи письмово повідомляють суб`єктів господарювання та роботодавців не пізніше ніж за п`ять днів до дати розгляду рекомендованим листом чи телеграмою, телефаксом, телефонограмою або шляхом вручення повідомлення їх представникам, про що на копії повідомлення, яка залишається в уповноваженої посадової особи, що надіслала таке повідомлення, робиться відповідна позначка, засвідчена підписом такого представника. Справа розглядається за участю представника суб`єкта господарювання або роботодавця, щодо якого її порушено. Справу може бути розглянуто без участі такого представника у разі, коли його поінформовано відповідно до пункту 6 цього Порядку і від нього не надійшло обґрунтоване клопотання про відкладення її розгляду.
Матеріалами справи встановлено, що копія направлення на проведення заходу державного контролю у формі інспекційного відвідування від 30.07.2021 №02.03-03/1149 та вимога про надання документів від 11.08.2021 №ХК29279/1185/НД були вручені ФОП ОСОБА_1 11.08.2021 року  під підпис (а.с. 10). 
Вимогою про надання документів встановлено строк для надання документів до 14 год. 00 хв. 12.08.2021 року. 
Позивачка виконала вимогу про надання документів в строк до 14 год. 00 хв. 12.08.2021 року шляхом направлення їх поштовим відправленням 12.08.2021 року о 13 год. 07 хв., що підтверджується матеріалами справи та не заперечується учасниками справи.
Відповідач стверджує, що  направлення позивачкою документів, вказаних у вимозі про надання документів засобами поштового зв`язку є ігноруванням вимоги інспектора про надання документів та спрямоване на перешкоди у проведенні перевірки, чим створено перешкоди діяльності інспектора праці, у зв`язку з чим було складено акт про неможливість проведення інспекційного відвідування від 12.08.2021 року № ХК29291/1185/НД/НП, а в подальшому - прийнято оскаржувану постанову про накладення штрафу.
Колегія суддів зауважує, що стверджувати про невиконання вимоги про надання документів, можливо лише тоді, коли відповідна вимога вручена своєчасно і особа, маючи реальну можливість її виконати, цього не зробила.
Колегія суддів також вказує, що перешкоди у проведенні перевірки чи інспекційного відвідування повинні полягати в певних діях чи бездіяльності. Ці дії повинні бути винними, а відповідно особа повинна усвідомлювати скоєне нею правопорушення чи допускати їх створення, внаслідок навмисного вчинення або невчинення дій.
Притягуючи особу до відповідальності орган повинен встановити склад порушення, у тому числі винність дій.
Відповідно до тексту оскаржуваної постанови, відповідач вважає, що діями, які перешкоджали у проведенні інспекційного відвідування, є саме ненадання будь яких документів згідно з пунктами 1-8 письмової вимоги про надання документів №ХК29279/1185/НД  від 11.08.2021 року, отже,  фактичною підставою притягнення позивачки до відповідальності є висновок ГУ Держпраці у Харківській області про те, що позивачка створювала перешкоди у проведенні інспекційного відвідування та не виконала вимогу про надання документів.
З урахуванням встановлених обставин у справі, суд не вбачає винних дій з боку позивачки щодо ненадання відповідачу документів, перелік яких наведений у вимозі про надання документів №ХК29279/1185/НД  від 11.08.2021 року, оскільки позивачка виконала вимоги про надання документів, необхідних для проведення перевірки та направила витребувані документи відповідачу, а тому відсутні підстави стверджувати, що позивачка створювала будь-які перешкоди у проведенні інспекційного відвідування, за які застосовані санкції.
Таким чином, колегія суддів зазначає, що  відповідачем не надано, а судом під час розгляду справи не встановлено належних та допустимих, достовірних та достатніх, в розумінні приписів ст. 73-76 КАС України доказів створення позивачкою будь-яких перешкод у проведенні інспекційного відвідування, а тому суд приходить до висновку, що відповідачем не доведено наявність складу правопорушення, передбаченого абз. 6 ч. 2 ст. 265 КЗпП України, в діях позивачки.
Інші доводи сторін по справі не впливають на вирішення справи по суті.
З урахуванням наведеного мотиви суду першої інстанції колегія суддів вважає помилковими.
Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі “Серявін та інші проти України” (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі “Руїс Торіха проти Іспанії” (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).
Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Відповідно до п. 1 ч. 1ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право: залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Згідно з ч. 1ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини (ч. 4ст. 317 КАС України).
З урахуванням встановлених обставин у справі, колегія суддів вважає, що рішення Харківського окружного адміністративного суду від 24.01.2022 у справі № 520/23270/21 підлягає зміні шляхом викладення мотивувальної частини рішення в редакції цієї постанови.
Відповідно до вимог ст. 139 КАС України підстави для розподілу судових витрат відсутні. 
Керуючись ст. ст. 311, 315, 317, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Держпраці у Харківській області - задовольнити частково.
Рішення  Харківського окружного адміністративного суду від 24.01.2022 по справі № 520/23270/21 - змінити, виклавши мотивувальну частину рішення в редакції цієї постанови.
В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 		Л.В. Курило 	
Судді	   	С.С. Рєзнікова    А.О. Бегунц