УКРАЇНА 
Житомирський апеляційний суд 

Справа №295/12233/22 Головуючий у 1-й інст. Єригіна І.М. 
Категорія 36 Доповідач Трояновська  Г. С. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2023 року Житомирський апеляційний суд у складі:
головуючого судді Трояновської Г.С.,  
суддів: Павицької Т.М., Коломієць О.С.
з участю секретаря судового засідання Нестерчук М.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Житомирі цивільну справу № 295/12233/22 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Житомиргаз Збут» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за спожитий природний газ
за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Житомиргаз Збут» на ухвалу Богунського районного суду м. Житомира від 13 січня 2023 року, постановлену під головуванням судді Єригіної І.М. в м. Житомирі,

в с т а н о в и в:

В листопаді 2022 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Житомиргаз Збут» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за спожитий природний газ.
Ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 19 грудня 2022 року позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків протягом семи днів з дня отримання копії даної ухвали, оскільки позовна заява не відповідала вимогам ст.175 та 177 ЦПК України.
27.12.2022 на виконання вимог ухвали на адресу Богунського районного суду м. Житомира від позивача надійшла заява про усунення недоліків, в якій він виклав обставини та вказав на неможливість на час звернення до суду передбачити місце реєстрації та проживання відповідача, зміну власника нерухомого майна за місцем знаходження якого здійснювалось постачання природного газу. 
Ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 13 січня 2023 року позовну заяву визнано неподаною та повернуто позивачу на підставі ч.3 ст. 185 ЦПК України.
Не погодившись з вказаною ухвалою, Товариство з обмеженою відповідальністю «Житомиргаз Збут» подало апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та вирішити питання про повернення Товариству з обмеженою відповідальністю «Житомиргаз Збут» судового збору, сплаченого за подання апеляційної скарги. 
Апеляційна скарга мотивована тим, що у постанові Великої Палати Верховного Суду від 17.04.2018 у справі № 523/9076/16-ц зроблено висновок, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку передбаченому ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо неналежного відповідача. Також відповідно до правових позицій Великої Палати Верховного Суду у постановах від 28.11.2018 у справі № 607/6092/18, від 05.06.2019 у справі № 607/6865/18, від 11.06.2019 у справі № 917/1338/18 визначення предмета, підстав позову та відповідача у спорі – це право, яке належить позивачу; натомість установлення обгрунтованості позову- це обов`язок суду, який здійснюється під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження. 
Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити з наступних підстав.
З матеріалів справи вбачається, що 25 листопада 2022 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Житомиргаз Збут» звернулося до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за спожитий природний газ.
Ухвалою від 19 грудня 2022 року позовна заява була залишена без руху в зв`язку з недотриманням позивачем вимог ст.ст. 175, 177 ЦПК України та для усунення недоліків позовної заяви позивачу було надано строк у сім днів з дня отримання копії ухвали. Ухвалу про залишення позовної заяви без руху позивач отримав 12 січня 2023 року (а.с.11).
Залишаючи без руху позовну заяву, суд першої інстанції зазначив про те, що позивач не надав доказів належності відповідачу квартири за адресою: АДРЕСА_1 на праві власності. 
27 грудня 2022 року на виконання ухвали суду від 19 грудня 2022 року позивачем подано заяву про усунення недоліків, в якій зазначено, що позивач позбавлений можливості на час звернення до суду передбачити місце реєстрації та проживання відповідача, зміну власника нерухомого майна за місцем знаходження якого здійснювалось постачання природного газу.
Ухвалою Богунського районного суду від 13 січня 2022 року позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Житомиргаз Збут» на підставі ч.3 ст. 185 ЦПК України визнано неподаною та повернуто позивачу.
Повертаючи позовну заяву, суд вказав, що позивачем у визначений судом строк не усунуті недоліки позовної заяви.
Однак апеляційна інстанція не може погодитися з таким висновком суду.    
Відповідно до ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Вимоги щодо належного оформлення позовної заяви викладені в статтях 175 - 177 ЦПК України. Відповідно до статті 175 ЦПК України у позовній заяві позивач викладає свої вимоги, щодо предмета спору та їх обґрунтування. Позовна заява подається до суду у письмовій формі і підписується позивачем або його представником.
При цьому ЦПК України не передбачає конкретну форму викладу позовних вимог, а наділяє позивача правом визначити учасників справи та довільно викласти зміст позовних вимог (спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачених законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них). Виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини.
Отже, стаття 175 ЦПК України не конкретизує вимоги щодо змісту позовної заяви, який викладається позивачем в довільній формі. Головним є те, щоб позовна заява містила виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, достатність яких в подальшому має бути оцінена судом в ході судового розгляду справи по суті.
Однак, судом першої інстанції вказані норми процесуального права враховані не були. Фактично суд вдався до оцінки викладених позивачем обставин справи та доказів, що не віднесено до компетенції суду на стадії вирішення питання про відкриття провадження у справі.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості (статті12,13 ЦПК України).
З огляду на принцип диспозитивності у цивільному процесі особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд.
Суд першої інстанції на стадії вирішення питання про відкриття провадження у справі, яка включає, зокрема, і визначення того за якими правилами позовного провадження буде розглядатися справа, не має права давати оцінку обраному позивачем способу захисту порушеного права, доказам та встановлювати наявність чи відсутність обставин, якими обґрунтовуються вимоги.
Після відкриття провадження у справі суд першої інстанції, в разі наявності підстав визначених цивільним процесуальним законодавством, може провести підготовче судове засіданні, у якому мають бути з`ясовані всі питання, визначені статтею 189 ЦПК України, зокрема, щодо остаточної визначеності предмета спору, характеру спірних правовідносин, позовних вимог та складу учасників; визначення обставин справи, які підлягають встановленню, та зібрання відповідних доказів тощо.
Із заяви про усунення недоліків, яка була надана на виконання вимог ухвали суду вбачається, що позивачу неможливо передбачити місце реєстрації та проживання відповідача чи зміну власника нерухомого майна за місцем знаходження якого здійснювалось постачання природного газу.
Крім того, позивачем було додано до заяви докази, які він вважав за потрібне надати суду, якщо ж вони при розгляді справи, не підтвердять позовні вимоги, то це є підставою для відмови у задоволенні позову.
Суд першої інстанції при вирішенні питання про відкриття провадження у справі не може надати оцінку достатності або недостатності всіх обставин, наявності або відсутності доказів. Ці всі питання можуть вирішуватись на інших стадіях цивільного процесу. Такі обставини не можуть виступати підставою для залишення позовної заяви без руху та підставами повернення позовної заяви позивачу.
Враховуючи викладене, суд першої інстанції не був позбавлений можливості вирішити питання щодо відкриття провадження в справі на підставі наданих позивачем позовної заяви і доданих до неї доказів.
Питання про те, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення та якими доказами вони підтверджуються, у відповідності до п. 1 ч. 1ст. 264 ЦПК України вирішується судом в нарадчій кімнаті під час ухвалення рішення по суті справи, а оцінка наданих стороною позивача обґрунтувань та доказів на предмет їх достатності на стадії відкриття провадження у справі законом не передбачена.
Повертаючи заяву, суд фактично надав оцінку доказам, наданим позивачем в обґрунтування позовних вимог, що є неприпустимим.
Європейський суд з прав людини вказав, що внутрішньодержавним судам при застосуванні процесуальних норм належить уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до скасування процесуальних вимог, встановлених законом (SHISHKOV v. RUSSIA, № 26746/05, § 110, ЄСПЛ, від 20 лютого 2014 року).
Апеляційний суд вважає, що повернення позовної заяви із підстав, наведених судом першої інстанції, є формальним та сумнівним з точки зору дотримання права позивача на доступ до правосуддя, проголошеного ст. 55 Конституції України та ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.
Наведені в апеляційній скарзі доводи є суттєвими та дають підстави вважати, що суд першої допустив порушення норм процесуального права, що призвело до постановлення помилкової ухвали.
Відповідно до п. 3, 4 ч. 1ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.
За таких обставин ухвала суду підлягає скасуванню, а справа направленню до суду першої інстанції для продовження розгляду питання про відкриття провадження у справі.
Вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Житомиргаз Збут» про повернення йому судового збору сплаченого за подання апеляційної скарги є безпідставним, оскільки не узгоджується з положеннями ст. 7 Закону України «Про судовий збір» якими регулюються питання повернення судового збору.
У постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 травня 2020 року в справі № 530/1731/16-ц (провадження № 61-39028св18) зроблено висновок, що: «у разі, якщо касаційна інстанція, не передаючи справи на новий розгляд, ухвалює судове рішення про скасування судових рішень та ухвалення нового судового рішення або змінює судові рішення повністю або частково (стаття 412 ЦПК України), цей суд вирішує питання про розподіл судових витрат. Якщо суд касаційної інстанції скасував судові рішення з передачею справи на новий розгляд до суду першої чи апеляційної інстанції (стаття 411 ЦПК України) або постановлено будь-яке інше судове рішення, крім передбаченого статтею 412 ЦПК України, то розподіл судових витрат здійснюється тим судом, який ухвалює (ухвалив) остаточне рішення у справі, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат».
Тому, з урахуванням зазначеного висновку Верховного Суду, розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної чи касаційної інстанції, здійснюється тим судом, який ухвалює (ухвалив) остаточне рішення у справі, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат.
У справі, що переглядається, оскаржується ухвала, яка була постановлена із процесуальних питань та перешкоджала подальшому провадженню у справі. Остаточне судове рішення судом апеляційної інстанції у даній справі не ухвалюється. 
На підставі викладеного, керуючись ст. ст.369, 374,379,381-384 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Житомиргаз Збут» задовольнити.
Ухвалу Богунського районного суду м. Житомира від 13 січня 2023 року скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді