ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Номер провадження 22-ц/821/223/23	Головуючий по 1 інстанції	
Справа №694/1648/22 Категорія: 304090000 	Федорець  С. В. 	
  	Доповідач в апеляційній інстанції	
  	Новіков О.  М. 	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

        09 лютого 2023 року         м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів Новікова О. М., Вініченка Б. Б., Гончар Н.І., розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу позивача на рішення Звенигородського районного суду Черкаської області від 30.11.2022 у цивільній справі за позовом ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, 

в с т а н о в и в :

У вересні 2022 року ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» звернулося до суду з позовом, яким просило стягнути з ОСОБА_1 на свою користь кредитну заборгованість в сумі 24854,00 грн., мотивуючи свою вимогу тим, що відповідач, як позичальник, не виконав належним чином свої зобов`язання по кредитному договору. Внаслідок цього у нього виникла заборгованість. Також позивач зазначає про те, що права кредитора до нього перейшли в результаті укладення з ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» договору факторингу №21-06/2022 від 21.06.2022.
Рішенням Звенигородського районного суду Черкаської області від 30.11.2022 позов у справі залишено без задоволення з посиланням на те, що позивачем не доведено наявність у відповідача заборгованості про стягнення якої порушено питання у цій справі.
ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» подало на вказане рішення апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та новим рішенням задовольнити позовні вимоги.
В обґрунтування скарги вказано, що кредитний договір укладено в електронній формі, надання відповідачу коштів підтверджено довідкою про перерахування коштів, яка додана до позову. Верховний Суд у своїх рішеннях неодноразово наголошував на можливості оформлення кредитного договору в електронному вигляді з використанням електронного цифрового підпису. Відповідач здійснив 07.09.2021 часткове погашення наявної заборгованості в сумі 3876,00 грн., 20.09.2021 – 976 грн., що свідчить про визнання ним наявності між сторонами відповідних правовідносин. Позивач надав поденний розрахунок боргу відповідача, однак не має можливості надати виписку по рахунку відповідача, так як не є банківською установою.
Відзив на апеляційну скаргу не надходив.
За правилами ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Як вбачається зі змісту позовної заяви, предметом позову є вимоги про стягнення 24854,00 грн. заборгованості по кредитному договору. За таких обставин апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Заслухавши доповідь судді, вивчивши та обговоривши наявні докази по справі, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах вимог та доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов таких висновків.
Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) у відзиві на неї.
Відповідно до положень ч.ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим . Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Рішення суду не відповідає вказаним вище нормам.
При розгляді справи встановлено, що 09.08.2021 між ТОВ «Авентус Україна», як кредитором, та ОСОБА_1 , як позичальником, укладено електронний договір № 4595058 про надання споживчого кредиту на суму 8000,00 гривень на строк 30 днів (а.с. 11-19).
ТОВ «Авентус Україна» надало відповідачеві кредит в сумі 8000,00 гривень шляхом зарахування коштів на кредитну картку останнього (а.с. 20-21).
У матеріалах справи наявні погодження позичальника, скріплені її електронним цифровим підписом, щодо умов кредитування, зокрема, в частині нарахування відсотків за користування кредитом. 
Потім 21.06.2022 між ТОВ «Авентус Україна» та позивачем у справі укладено договір факторингу, за яким первісний кредитор відступив позивачу право грошової вимоги за кредитним договором № 4596397 від 09.08.2021 до відповідача (а.с. 26-28).
Згідно до витягу з реєстру боржників, доданого до договору факторингу (а.с. 30), заборгованість відповідача складає 24854,00 грн.
Відповідач був повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні шляхом надіслання листа на електронну адресу (а.с. 31).
Позивач у справі вказав на те, що до нього на підставі відповідного договору факторингу перейшло право вимоги щодо кредитної заборгованості, наявної у відповідача, з приводу стягнення якої заявлено позовні вимоги у цій справі.
Правовідносини між сторонами, які виникли на підставі вищенаведених фактичних обставин щодо стягнення кредитного боргу, регламентуються такими правовими нормами.
Згідно положень ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Також згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
Як передбачено ст. 627 ЦК України, відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. 
Відповідно до положень ст.ст. 526, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установленні строки відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а згідно ст. 629 ЦК України - договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Також апеляційний суд приймає до уваги, що у статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону).
Також статтею 204 ЦК України встановлено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Крім того, ст. 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Враховуючи викладене вище та встановлені при розгляді цієї справи фактичні обставини, апеляційний суд приходить до висновку, що ОСОБА_1 було перераховано 8000,00 грн. шляхом зарахування коштів на кредитну картку по результатам укладення в електронній формі кредитного договору, що сторонами справи під сумнів не ставиться Тому суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку про недоведеність заявлених у справі позовних вимог.
Так відповідний кредитний договір є дійсним, що сторонами не заперечується. Факт перерахунку коштів відповідачу за цим договором також під сумнів не ставиться. Ніхто не заперечує переходу до позивача у справі внаслідок укладення договору факторингу від 21.06.2022 прав вимоги за кредитним договором від 09.08.2021, укладеним між ТОВ «Авентус Україна», як кредитором, та відповідачем ОСОБА_1 , як позичальником.
Позивачем визнається сплата позичальником в якості виконання своїх договірних зобов`язань частини боргу в сумі 3876,73 грн., проведена 07.09.2021 та 20.09.2021 – 976 грн. (а.с.20).
Отже вести мову про необґрунтованість усіх позовних вимог у справі підстав не має.
Пунктом 1.4 кредитного договору від 09.08.2021 передбачено, що строк кредиту складає 30 днів. 
Пунктом 4.2.2 договору визначено, що споживач має право порушувати питання про продовження строку дії договору шляхом здійснення відповідного платежу та вчинення повідомлення кредитодавцю (надсилання оферти).
Відповідно до п. 4.2.3 кредитного договору кредитодавець вправі акцептувати пропозицію споживача про продовження строку дії договору шляхом направлення споживачу текстового повідомлення про погодження нового строку кредиту.
У даній справі строк кредитування скінчився 08.09.2021 (останній день дії кредитного договору).
При цьому споживач з 07.09.2021 по 30.11.2021 здійснив платежі у сумі 5262,00 грн., спрямований на пролонгацію дії кредитного договору, що вбачається з призначення платежу, однак доказів того, що відповідну оферту кредитодавцем було прийнято матеріали справи не містять. Так позивачем не надано доказів направлення споживачу текстового повідомлення про пролонгацію дії кредитного договору, що відповідало б приписам п.4.2.3 договору
Відтак апеляційний суд приходить до висновку, що строк кредитування скінчився саме 08.09.2021.
Отже нарахування позивачем заборгованості по відсоткам на період часу після закінчення строку дії кредитного договору є необґрунтованим, що вбачається з правового висновку ВС у постанові від 14.02.2018 по справі №564/2199/15-ц.
Відповідно до положень ст.ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.
Таким чином до стягнення з відповідача на користь позивача у справі підлягає кредитна заборгованість, наявна станом на 08.09.2021 в розмірі 8000,00 грн., яка складається з тіла кредиту, а оскільки заборгованість по нарахованих на нього відсотків складає за 30 днів 3870,00 грн. Однак, 07.09.2021 споживачем було погашено 3876,00 грн. заборгованості на оплату процентів (а.с. 22 картка обліку Договору). З цим позичальник під підпис погодився при укладенні договору.
Отже, вказане свідчить про часткову обґрунтованість вимог поданої у справі апеляційної скарги.
Усі інші апеляційні доводи скаржника не дають суду підстав для нарахування заборгованості по відсоткам після спливу строку дії кредитного договору, що суперечитиме вищенаведеному правову висновку ВС.
Відповідно до ст. 376  ЦПК України підставою для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.
Отже рішення Звенигородського районного суду Черкаської області від 06.12.2022 у даній справі належить скасувати у зв`язку з невідповідністю висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, та ухвалити постанову про часткове задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивача 8000,00 грн. кредитної заборгованості, частково задовольнивши апеляційну скаргу.
На підставі положень ст.141 ЦПК України, у зв`язку із частковим задоволенням позовних вимог (на 32%) з відповідача на користь позивача належить стягнути 793,90 грн. судового збору за розгляд справи судом першої інстанції, 1190,88 грн. судового збору за розгляд справи судом апеляційної інстанції, а також 2560,00 грн. у відшкодування витрат на правову допомогу при розгляді справи судом першої інстанції, які підтверджуються наданими доказами – договором про надання правової допомоги адвокатом Крюковою М.В. від 07.07.2022 №07/07-2022, звітом про надання правової допомоги від 02.09.2022 на 8000,00 грн. з переліком наданих адвокатом послуг та їх вартістю та платіжним дорученням №34/2106 від 02.09.2022 про сплату позивачем адвокату 8000,00 грн. за надану правову допомогу.
Керуючись ст. ст. 35, 258, 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу задовольнити частково.
Рішення Звенигородського районного суду Черкаської області від 30 листопада 2022 скасувати.
Позовні вимоги ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» 8000,00 грн. кредитної заборгованості.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» 793,90 грн. судового збору за розгляд справи судом першої інстанції, 1190,88 грн. судового збору за розгляд справи судом апеляційної інстанції, 2560,00 грн. - у відшкодування витрат на правову допомогу при розгляді справи судом першої інстанції.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

               

Судді