ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Номер провадження 22-ц/821/179/23	Головуючий по 1 інстанції	
Справа №712/5347/22 	Пироженко В.Д. 	
  	Доповідач в апеляційній інстанції	
  	Новіков О.  М. 	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

                       09 лютого 2023 року        м. Черкаси 

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів: Новікова О.М., Вініченка Б.Б., Василенко Л.І., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_1 – адвоката Шимановського Артема Володимировича на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 07 грудня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зменшення розміру аліментів, –

в с т а н о в и в :

ОСОБА_2 звернувся до суду з вказаним позовом до ОСОБА_1 , посилаючись на те, що 20.06.2022 року судовим наказом Соснівського районного суду м. Черкаси з нього на корись ОСОБА_1 стягнуто аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Також рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 21.01.2009 року у справі за № 2-932/09 за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, з нього стягнуто 30% всіх видів заробітку щомісячно на утримання сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Отже, загальний розмір аліментів, які з нього стягуються становить 55%.
Враховуючи наявність ще однієї дитини на утриманні, наявні підстави для зменшення розміру аліментів. Вважає, що розмір аліментів, який підлягає стягненню з нього на утримання доньки має бути зменшено.
Просив зменшити розмір аліментів, які стягуються з нього на підставі судового наказу на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 з 1/4 до 1/6 частини усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з моменту подання заяви до повноліття дитини.
Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 07 грудня 2022 року позов задоволено, та вирішено зменшити розмір аліментів, визначений судовим наказом Соснівського районного суду м. Черкаси від 20.06.2022 року та стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , прож. АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_2 , прож. АДРЕСА_2 аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/5 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи від дня набрання чинності рішення суду і до досягнення дитиною повноліття.        
Не погоджуючись з рішенням суду, адвокат Шимановський А. В., в інтересах ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, просить рішення суду скасувати та відмовити в задоволенні позову повністю.
Посилаючись на практику Верховного Суду, висловлену в постанові від 16.09.2020 у справі № 565/2071/19, представник відповідачки вказав, що батьки не мають компенсувати зменшення розміру аліментів за рахунок збільшення утримання однієї дитини, порівно з іншою.
Зазначає, що наявність рішення від 21.01.2009 про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на користь ОСОБА_4 не є підставою для зменшення розміру аліментів на користь ОСОБА_1 , оскільки на момент звернення відповідачкою до суду із заявою про видачу судового наказу у 2022 році, вказана обставина вже існувала, а не виникла в майбутньому.
У відзиві на апеляційну скаргу, позивач ОСОБА_2 вказав, що відповідно до ч. 3 ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження» загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати та інших доходів боржника не може перевищувати 50 відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі відрахування за кількома виконавчими документами, тому просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги, рішення місцевого суду залишити без змін.
Відповідно до частини 1 статті 369 ЦПК України апеляційний суд розглянув справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
Дослідивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, про задоволення апеляційної скарги.
Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до положень ч.ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим . Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Рішення районного суду не відповідає вказаним вимогам.
Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони в шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.
Згідно з положеннями статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі.
За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються в частці від доходу її матері, батька або в твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
У частині третій статті 181 СК України визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються в частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.
Статтею 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом.
За змістом статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує:
1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини;
2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів;
3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;
3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів;
3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;
4) інші обставини, що мають істотне значення.
Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.
Відповідно до ч. ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження» розмір відрахувань із заробітної плати, пенсії, стипендії та інших доходів боржника вираховується із суми, що залишається після утримання податків, зборів та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.
Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 21.01.2009 року у справі за № 2-932/09 за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, з останнього стягнуто аліменти в розмірі 30% всіх видів заробітку щомісячно на утримання сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
20.06.2022 року судовим наказом Соснівського районного суду м. Черкаси з ОСОБА_2 на корись ОСОБА_1 стягнуто аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Вказаний судовий наказ не оспорювався боржником ( ОСОБА_2 )
ОСОБА_2 в позовній заяві єдиною підставою щодо зменшення розміру аліментів, посилався на ч. 3 ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження», зазначивши, що з його заробітної плати не можуть бути відрахування які перевищують 50 відсотків заробітної плати при цьому, він зазначив, що відрахування за виконавчими листами складають 55 %. 
Доказів погіршення матеріального стану чи зміни сімейного стану, позивач до суду не надав.
Суд в своєму рішенні також мотивувальній частині послався на положення ч. 3 ст. 70 вказаного Закону України, у зв`язку з чим, вважав за необхідне зменшити розмір аліментів. 
Проте, у ч. 3 ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження» зазначено, що загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати та інших доходів боржника не може перевищувати 50 відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі у разі відрахування за кількома виконавчими документами. Це обмеження не поширюється на відрахування із заробітної плати у разі відбування боржником покарання у виді виправних робіт і стягнення аліментів на неповнолітніх дітей. У таких випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати 70 відсотків, а в даному випадку відрахування із заробітної плати позивача за виконавчими листами складають лише 55 %.
Наявність рішення від 21.01.2009 про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на користь ОСОБА_4 не є підставою для зменшення розміру аліментів на користь ОСОБА_1 , оскільки на момент звернення відповідачкою до суду із заявою про видачу судового наказу у 2022 році, вказана обставина вже існувала. Позивачем не надано обґрунтованих доказів того, що відповідачка на момент звернення до суду знала про рішення суду щодо стягнення з ОСОБА_2 аліментів. 
За таких обставин, останній мав звернутися до суду із заявою про скасування судового наказу з підстав наявності спору про право, і суд мав би врахувати у позивача наявність ще однієї дитини, на яку стягуються аліменти за рішенням суду.
Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789XII (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини - батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Предметом їх основного піклування є найкращі інтереси дитини. Обов`язок виховувати та розвивати дитину найважливіший обов`язок матері і батька.
У § 54 рішення Європейського суду з прав людини від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Олссон проти Швеції» (№ 2) від 27 листопада 1992 року, № 250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.
Факт стягнення аліментів на двох дітей, не може слугувати самостійною підставою для зменшення їх розміру а також обставини, що наводить позивач в обґрунтування та на підтвердження заявлених вимог, в розумінні вищезазначених норм матеріального закону (ст. 192 СК України) та позиції Верховного Суду України, не є істотними та достатніми для зменшення визначеного за рішенням суду розміру аліментів.
Відповідно до судових рішень розмір аліментів відповідає вимогам сімейного законодавства, а його зменшення без підтвердження погіршення матеріального становища позивача не буде спрямоване на належне забезпечення дітей останнього та суперечитиме їх інтересам.
Колегія суддів звертає увагу, що сторони не позбавлені права в майбутньому на звернення до суду з позовом про зміну розміру стягуваних аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.
Отже, позивач не довів належними та допустимими доказами підстави позову про зменшення розміру стягнутих з нього аліментів, визначених судовим наказом від 20 червня 2022 року.
За таких обставин, враховуючи викладене, апеляційну скаргу слід задовольнити, рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 07 грудня 2022 року скасувати та ухвалити нове рішення, про відмову у задоволенні позовних вимог  ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зміну розміру аліментів на дитину.
Відповідно до ст. 141 ЦПК Україні, у зв`язку з задоволенням апеляційної скарги з ОСОБА_2 необхідно стягнути на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір за розгляд апеляційної скарги в розмірі 1488 грн. 60 коп.
Керуючись статтями 35, 258, 374, 376, 379, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Шимановського Артема Володимировича задовольнити.
Рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 07 грудня 2022 року скасувати та ухвалити нове рішення.
В задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зменшення розміру аліментів відмовити.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 1488 грн. 60 коп. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Судді