УХВАЛА

16 лютого 2023 року
м. Київ

справа №320/13951/20
адміністративне провадження №К/990/3905/23

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача - Білак М.В.,
суддів: Губської О.А., Мельник-Томенко Ж.М., 
перевіривши касаційну скаргу   ОСОБА_1 на постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 07 вересня 2022 року у справі № 320/13951/20 за позовом ОСОБА_1 до Державної судової адміністрації України, тимчасово виконуючої обов`язки Голови Державної судової адміністрації України Гізатуліної Людмили Василівни, за участю третьої особи - Вищої ради правосуддя, про визнання протиправним та скасування наказу, визнання дій та бездіяльності протиправними, зобов`язання вчинити певні дії,
в с т а н о в и в :
02 лютого 2023 року до Верховного Суду надійшла зазначена касаційна скарга.
08 лютого 2020 набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ», яким внесено зміни до Кодексу адміністративного судочинства України, що передбачають нові підстави для касаційного оскарження.
Так, відповідно до частини четвертої статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального  права виключно в таких випадках:
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного  Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.
Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Відповідно до вимог пункту 4 частини другої статті 330 КАС України у касаційній скарзі зазначається, зокрема, підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини четвертої статті 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування  норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.
У разі подання касаційної скарги на судове рішення, зазначене у частинах другій і третій статті 328 цього Кодексу, в касаційній скарзі зазначається обґрунтування того, в чому полягає неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення (рішень). 
Так, скаржник зазначає, що постанова суду апеляційної інстанції підлягає скасуванню, оскільки: апеляційний суд застосував норми права (статтю 19 Конституції України, статтю 31 Закону України «Про державну службу», пункт 4 Положення «Про Державну судову  адміністрацію України» затверджене рішенням Вищої ради правосуддя від 17 січня 2019 року №141/0/15-19) без урахування висновків щодо застосування норм праву подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 05 вересня 2019 року у справі №823/1973/16, від 08 вересня 2022 року у справі №901/276/19, від 16 липня 2020 року у справі №810/3856/16, від 07 серпня 2019 року у справі №813/1195/18, від 15 серпня 2019 року у справі №815/2074/18, від 15 грудня 2021 року у справі №1840/2970/18, від 22 грудня 2018 року у справі №804/1469/17, від 15 травня 2019 року у справі №363/3786/17, від 25 лютого 2021 року у справі №640/24238/19, від 28 липня 2021 року у справі №640/11024/20.
Крім того вказує, що суд апеляційної інстанції не дослідив зібрані у справі докази: а саме: пояснення начальника управління з питань персоналу ДСА України Дробинського О.В., від 03 квітня 2019 року, лист ДП «Інформаційні судові системи» від 02 травня 2019 року№2218/0/2-19 вих., лист ВРП від 23 листопада 2020 року №41971/0/9-20. 
Щодо зазначених посилань, Верховний Суд вважає необхідним зазначити таке.
Обов`язковими умовами при оскарженні судових рішень на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України є зазначення у касаційній скарзі: 
1) норми матеріального права, яку неправильно застосовано судами; 
2) постанови Верховного Суду і який саме висновок щодо застосування цієї ж норми у ній викладено; 
3) висновок судів, який суперечить позиції Верховного Суду; 
4) в чому полягає подібність правовідносин у справах (у якій викладено висновок Верховного Суду i у якій подається касаційна скарга).
Суд зауважує, що посилання на практику Верховного Суду (без аналізу та врахування обставин справи, за яких судом касаційної інстанції було зроблено відповідні висновки, без доведення подібності правовідносин у справах) щодо оцінки того чи іншого аргументу, які зроблені на підставі встановлених фактичних обставин конкретної справи і наявних в матеріалах справи доказів, не є свідченням застосування судами попередніх інстанцій у цій справі норм матеріального права без урахування висновків Верховного Суду щодо їх застосування.
Позивач детально описала у чому на її думку полягає порушення норм матеріального права та неправильне застосування норм процесуального права під час розгляду судом апеляційної інстанції цієї справи по суті.
Послалась на різні постанови Верховного Суду, перелічила уривки з цих постанов, що стосуються дискреційних повноважень суб`єкта владних повноважень, його бездіяльності, що проявляється у неприйнятті рішень чи нездійсненні юридично значимих й обов`язкових дій на користь заінтересованих осіб, які на підставі закону та/або іншого нормативно-правового регулювання віднесені до компетенції суб`єкта владних повноважень, були об`єктивно необхідними і реально можливими для реалізації, але фактично не були здійснені.
Проте, Верховний Суд звертає увагу позивачки, що цитування окремих абзаців постанов Верховного Суду, без взаємозв`язку з нормами права, які неправильно застосовані, або без висновку, щодо застосування цих норм не є належним обґрунтуванням підстави касаційного оскарження передбаченої пунктом 1 частини четвертої статті 328 КАС України.
Суд касаційної інстанції не може самостійно визначати підстави касаційного оскарження так само, як і норму права щодо якої на думку скаржника, відсутній висновок Верховного Суду, а також норму права, яку на думку скаржника, застосовано всупереч висновкам Верховного Суду, такий обов`язок покладено на особу, яка оскаржує судові рішення, оскільки, в ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження (частина третя статті 334 КАС України).
Отже, касаційна скарга не містить належних доводів та обґрунтувань щодо підстав оскарження судових рішень у цій справі на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України.
Щодо недослідження доказів судом апеляційної інстанції, Верховний Суд наголошує, що суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази. 
З урахуванням змін до КАС України, внесених Законом України від 15 січня 2020 року №460-IX і які набрали чинності 08 лютого 2020 року, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, а тому відсутність у касаційній скарзі визначених законом підстав касаційного оскарження унеможливлює її прийняття до розгляду і відкриття касаційного провадження. 
Отже, враховуючи наведене подана касаційна скарга ОСОБА_1 на постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 07 вересня 2022 року у справі №320/13951/20  не відповідає вказаним вимогам КАС України.
Верховний Суд, встановивши, що скаргу подано без додержання вимог статті 330 КАС України постановляє ухвалу про залишення без руху.
В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.
Зважаючи, на внесені зміни до законодавства,  скаржнику необхідно усунути недоліки касаційної скарги, а саме уточнити підстави касаційного оскарження судових рішень, конкретизувати який висновок Верховного Суду щодо застосування якої норми права у подібних правовідносинах не був врахований судом апеляційної інстанції під час розгляду цієї справи, або зазначити інші підстави касаційного оскарження, яким Верховним Судом не надавалась оцінка.
Керуючись статтями 169, 328-332 Кодексу адміністративного судочинства України,
УХВАЛИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 07 вересня 2022 року у справі № 320/13951/20 - залишити без руху.
Надати скаржнику десятиденний строк з дня вручення копії цієї ухвали для усунення недоліків касаційної скарги, зазначених в мотивувальній частині цієї ухвали.
Роз`яснити, що у разі невиконання вимог статті 330 КАС України, в установлений судом строк, касаційна скарга разом із доданими до неї матеріалами буде повернута скаржнику.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями та оскарженню не підлягає. 

...........................

...........................

...........................

М.В. Білак
О.А. Губська
Ж.М. Мельник-Томенко,
Судді Верховного Суду